liar sedan till ett mörkbrunt pulver, som i 

 kanten af vätskan blånat. Efter fall intorrk- 

 ning utdrager vatten den blå oxiden, men det 

 röda hjdratet har förlorat sin löslighet. Af- 

 dunstas lösningen i värme så förändrar den 

 färg, blir grön och slutligen blå. 



Om det med ammoniak fällda hjdratet 

 tvättas först med salmiakvatten och sedan med 

 Spiritus, som bortför salmiakenj så löses det 

 väl något af spriten, men mindre än af vatten, 

 hvarefter det kan utpressasoch torrkas i vactumi , 

 till undvikande af bildning af blå oxid. Upp- 

 hettas det torra hydralet i lufttomt rum, så 

 ger det den bruna osiden. 



Öfvergjutes det ännu våta hjdratet med 

 kolsjradt kali eller natron, så upplöses det till 

 en ringa quantitet deri och vätskan blir gul. 

 Deremot om ett oxidsalt fäiles med kolsjradt 

 kali eller natron, som i öfverskolt tillsättes, så 

 löses det fällda lij^^dratet åter fullkomligt. Som 

 moljbdenoxiden icke förenas med kolsjra, så 

 bildas clervid en portion bicarbonat, hvilken 

 upplöser hjdratet i större mängd än det van- 

 liga carbonatet. Om en upplösning i bicarbo- 

 natet upphettas till kokning, så fätles vid bi- 

 catbonatets söuderdeloing en god del af det 

 upplösta, men hvad som sedan återstår upplöst 

 af carbonatet fälk-s icke mer af kokning. Lem- 

 nas upplösningen några dagar i öppen luft 

 så förlorar den efterhand sin färg och förvand- 

 las till ett moljbdensjradt salt, Kolsjrad am- 

 moniak löser molj^bdenoxidhjdratet i större 

 mängd än de eldfasta alkaliernes carbonater; men 

 lösningen utfäiles fullkomligt i kokning. Den 

 så fällda oxiden är ljusare till färgen, samt tä- 

 tare och tjngre au dea som fälies med caustik 



