i53 



aramoniak, nicii den har samma löslighet i 

 välten som denne. Af canslika alkaher upplö- 

 ses icke inoljbdenoxiden, ehuru det ofta drö- 

 jer iiiigot innau den faller sig, du de tillsättas 

 utspätlda lösningar. 



Molyhdenoxidsalter, Dessa äro vid en halt 

 af kiistaii vatten röda och da de befinna sig i 

 vattenfritt tillstånd nästan svarta. Deras upp- 

 lösningar hafva en sammandragande, något syr- 

 lig och eUerat metallisk smak. Af galläple-in- 

 fusion får tleras upplösning en djupt brandgul,' 

 i brunt fallande färg och en ringa gråbrun i"åll- 

 ning bildas. Af cjanjeinkalium fållas de med 

 mörkbrun färg och fåilningen upplöses icke af ett 

 öfverskott på fålhiingsmedlet. Af isatt zink 

 svartna de och slutligen utfälles zinkhaltig mo- 

 Ijbdenoxidul derur med svart färg. Olösliga 

 moljbdenoxidsalter, lemnade i en alkalisk vätska, 

 försvinna snart, emedan oxiden förvandlas till 

 syra och upplöses. De ujiplösas icke då alkalits 

 närvaro saknas. 



Svafvelsyrad moljhdenoxid fås så väl då 

 hydratet upplöses i svafvelsyra, som då salt- 

 syrad niolybdenoxid eller chlormoiybden sön- 

 derdelas med svafvelsyra. Dess lösning är röd 

 men intorrkade saltet är svart. Af en for hÖg 

 temperatur blir det under afdunstn ingen lätt 

 blått, en förändring den molybdenoxidsalterne 

 hafva en stor benägenhet att undergå. 



Salpetersyrad inoljbdenoxid erhålles så väl 

 då syian mättas med oxidens hydrat, som dä 

 öfverskott af molybden digereras med utspädd 

 salpetersyra. Den kan afdunstas till en viss 

 grad af eoncentrering, men kan ej fås i fast 

 ibrm på detta sätt, emedan den först begyn- 

 iier blåna, och i det den intorrkar blir den 



