i6i 



hntigB. rlenna reduction. 2ink Ssladkommer den 

 ffanska hasli^t, men då man sedan försöker att 

 med ammoniak skilja zinkoxiden från molyb- 

 deuoxiduien) får man en del af den förre van- 

 ligen förenad med den sednare, på ett sådant 

 sätt att caustik ammoniak icke kan åtskilja dem. 



För att erhålla molj^bdenoxidulen ren an- 

 vände jag följande method: Qvicksilfver inluill- 

 des i en flaska och derpå slogs en lika volum 

 molybdenchlorid-upplösning, försatt med litet 

 fri saltsyra. Till denna blandning saltes några 

 få droppar i sender af en flytande kalium-amal- 

 gama, och så snart dessa slutat sin verkan till- 

 sattes en ny portion. Genom utspädningen med 

 qvicksilfver blef verkan af kalium så långsam, 

 att det hann oxidera sig i ett större förhållan- 

 de på oxidsaltets bekostnad, an på vattnets. 

 JSiiv vätskans färg slutligen blef svait och kalium 

 syntes oxideras endast af vattnet, så att oxi- 

 dulen begynte utfällas, afliäldes den svarta vät- 

 skan och fälldes med caustik ammoniak. — Om 

 man vid detta försök ej tillsätter fri saltsyra, så 

 utfäller det kali, som bildas på vattnets bekost- 

 nad, en portion oxidhydrat, som icke hunnit re- 

 duceras till oxidul, och man får en mörkbrun 

 fällning blandad af båda oxiderna. 



Molj^bdenoxidulen , sådan den med am- 

 moniaken ulfälles, är i starkt utblandadt till- 

 stånd mÖrkbinn, men samlad på filtrum ser 

 den i massa svart ut. Den kan tvättas med 

 vatten, utan att synbarligen högre oxideras, 

 men om den torrkas i luften får den en lju- 

 sare färg, h vårföre jag ton kat den i lufttomt 

 ruFu ölVer svafvelsyra. Den bildar då ett fullt 

 svart pulver, som är oxidulens hydrat. Upp- 



A' ^. A. Hamil. i3a>. St. I. I I 



