i64 



gen är nära svart. Bifver man det torra liy- 

 dratet med concentrerad svafvelsyra, så får mcin 

 eu becksvart seg förening, som, då oxidulens 

 quantitet är tillräcklig, ar neutralt salt. Blan- 

 das denna massa med vatten, så sönderdelas 

 den, ett iitsväldt hasiskt salt afskiljes, och ett 

 salt med öfverskott på syra upplöses i vattnet. 

 Afdunstas lösningen, så concentreras den till en 

 svart, seg, icke kristallinisk massa. Man får 

 samma förening då utspädd svafvels3n'a mättas 

 med oxidulliydrat, h vilket, då det i öfverskott 

 användes, förvandlas till ett basiskt salt. Svaf- 

 velsyrad ammoniak grumlas icke af saltsyrad 

 molybdenoxidul. Försöker man att, efter det 

 svafvelsyrade saltets inkokning, göra det neu- 

 tralt genom den öfverskjutande svafvelsyrans 

 afrökning i en afpassad temperatur, så utveck- 

 las svafvelsyrlighetsgas och man får syafvelsy- 

 rad molybdenoxid, som löser sig i vatten med 

 röd färg. Fortsattes hettan deröfver, blir sal- 

 tet blått. Ur en lösning af svafvelsyrad mo- 

 lybdenoxidul fäller ammoniak det omtalade ba- 

 siska saltet med gråbrun färg. Eländas det 

 neutrala saltet med ett öfverskott på svafvelsy- 

 ra och lemnas åt sig sjelf, antager det purpur- 

 färg. 



Salpeter syr ad moljhdenoxidul fås då hy- 

 dratet vått, eller torrkadt i lufttomt rum, upp- 

 löses i utspädd salpetersyra. Lösningen har 

 salternes mörka färg, som snart öfvergår i pur- 

 pur. Mättas syran med vått hydrat i öfver- 

 skott, så bildas ett basiskt salt; men dessa för- 

 eningar bibehålla sig icke länge, de förlora ef- 

 ter hand sin larg och molybdeiisyra bildas pa 

 salpetersyrans bekostnad. 



