174 



liiak, som njDplöser den i ögonblicket och utaii 

 ail färg, af skäl som lätt inses. 



'^ Btå molyhdenoxid oc/i b hl moJyhdensalter. 



BucHOLZ fann, att, tlå moljbdensjra sam- 

 manrefs med metallisk moljLden, . eller till ocli 

 med molybdeno^id, och blandningen sedau ko- 

 kades med vatten, så erhölls en blå viitska, so.m 

 reagerade på lukmuspapper för syra, starkare au 

 molybdeiisyran, hvarlöre ban, i den upplaga ban 

 fpranstaltade af Grens GriLiidrLSS,dcr Cheniie upp-r 

 toii" den såsom en egen svra, liviLken han kal- 

 \d^^Q ■m^lfh densj rlighet ooii bvarafrbäil derjem- 

 te. beskref några salter. 



Sedan vi af det föregående sett att förbål- 

 landet emellan syret i .mplybdenOxiden.:Ocb sy- 

 ret i moiybdensyran ar =2:3,, så synes, deraf 

 följa att niolybden icke kan hafva någon syr- 

 ligiiet^ om den icke, i likhet med undersvaf- 

 velsyran, vore sammansatt af två atomer nio- 

 lybden och 5 atomer, syre. Då jag, till utrö- 

 nandp.afclenna förmenta syras mättningscapa- 

 citet, mättade den med alkali, fann jag att å*i.\\ 

 alldeles icke frambringar några egna safter, utan 

 sönderdelas, i molybdenoxidhydrat och i mo- 

 lybdensyradt alkali. Bucijolz hade fått samma 

 resultat, men först sedan den blå lösningen, 

 bljandad med alkali, uppvärmdes. Detta äter 

 förutsätter att han nylljat en ganska utspädd 

 vätska och tillsatt ganska litet alkali, emedan 

 dqsse då icke verka på bvarandra förr än de 

 upphettas. Han slöt af sitt försök att det mo- 

 lybdensyrliga alkalit på luftens bekostnad sön- 

 derdelas af värme och ätten högre syrsåttuings- 

 grad bildas, som faller sig med gul färg, och 

 deraf ser man att hans 1\'Aq. oxid icke var an- 



