det så lik fle renare sorterna af indigo, alt 

 den på utseendet icke kan skiljas derifrån. Den. 

 behåller sin löslighet i vatten oförändrad. Den 

 häller i detta tillstånd chemiskt bundet vatten, 

 h vilket den vid upphettning i lufttomt rum af- 

 ger, under det att den förvandlas till ett nära 

 svart pulver. Vatten fäigar sig efteråt Llått 

 deraf, men obetj^dligt och syror utdraga mo- 

 lybdensjra derur med gnl färg. — Den vat- 

 tenhaltiga hlå oxiden upplöses af kokhett vat- 

 ten i ett vida större förhållande än af kallt och 

 utan att lösningen afsätter någon ting under 

 afsvalningen. Vid luftens vanliga temperatur 

 behåller sig lösningen oförändrad, åtminstone 

 för den tid af några månader jag haft den för- 

 varad. Vid afdunstning i värme bleknar den 

 oupphörligt, ehuru de sista portionerna blå 

 oxid länge bibehålla sig. Blandas den blå upp- 

 lösningen med pulver af salmiak, så utfälles 

 den blå oxiden, i mon som saltet löses, men 

 äfven den med salmiak mättade vätskan har 

 Snnu blå färg. Deraf följer att ju saltrikare 

 den vätska är, hvari den blå oxiden bildas, 

 ju fullständigare utfälles den, och tvärtom blir 

 en utspädd vätska blå utan fällning. Då i den 

 inolybdensyrade ammoniak, som användes till 

 oxidens utfällning »molybdensyran huller 6 gån- 

 ger basens supponerade syre, så måste den blå 

 oxiden, som bildas genom en enkel utvex- 

 ling, bestå af en atom raolybdenoxid och 4 ato- 

 mer moIybdensjMa i=Mo+4Mo' För att äfven 

 med ett analytiskt prof constatera denna sam- 

 mansättning, sönderdelade jag en portion väl 

 uttvättad blå oxid, löst i kokadt vatten, med 

 caustik ammoniak, upptog det fällda oxidhy- 



dratet 



