i83 



bergart uppsticker på ett svedjefall, utgörande 

 en sammantagen sträckning af knappt |^ mil. 

 Kalkstenslagerna förekomma så val invid sjelf- 

 va torp-stugorna, som pä åkern derinvid, hvil- 

 ken upplager höjden af den lilla backrj^ggen på 

 det sätt, att små knallar af 6 — 8 fots vidd och 

 högst 1 — 3 fots höjd, uppskjuta öfver jordbry- 

 iiet här och der, utan ordning och utan syn- 

 bart sammanhang. Ingen jordrymning eller 

 genom brytning blottad större 3'^ta, ger i detta 

 afseende upplysning. En enda sådan knalle var 

 väl afsprängd till några fots djup under jord- 

 ytan, men deraf kunde ändå föga döramas till 

 fortsättande lager. Öfver allt der kalklagerna 

 visa sig, äro de starkt stupande och kunna räk- 

 nas till stående lager, men stupningen ar åt 

 olika väderstreck i olika bergknallar. Äfvenså 

 föränderlig visar sig strykningen inom korta 

 afstånd; likväl tyckes den allmännast följa ås- 

 ryggens direction, ungefärligen i IVNV och SSO, 

 och just denna gemensamma lagerrigtning utgör det 

 starkaste och nästan enda skäl, hvilket, oakladt 

 det osammanhängande och till så liten vidd 

 utsträckta omfattning, som kalkstenen visar, öf- 

 vertygar alt här verkligen finnes nedlagd en 

 egen liten öfvergångsplätt, och ej blott en sam- 

 ling af lösa block, hvilka, om de också emot 

 all sannolikhet blifvit hilförda, icke rimligen 

 kunnat stadna i något ordentligt läge. Hittills 

 hafva vi väl icke i Sverige exempel af något 

 så litet och isoleradt öfvcrgångsberg, icke en. 

 gång i Lugnåsen, Halle- och Hunneberg, men 

 jag skall nedanlöre anföra tvenne andra, som 

 det synes, nog inskränkta upplag af öiVergåiigs- 

 classen i samma Län, samt anledningar till dy- 

 lik förekomst i det inre af Småland. Dessutom 



