tSg 



andra, lika lugnt återbring-a sina olika djural- 

 ster; ser vid vårens återkomst nu, liksom för 

 sekler sedan, samma slags svaJoi-, samma sang- 

 foglar, samma fjärilar åter infinna sig, — ocli 

 endast Naturforskaren anar, huru mångfaldiga 

 faror dessa återkommande emedlertid undgått, 

 liuru mänga af deras samslägtingar måst upp- 

 offras för rofdjurens underhåll, och huru högst 

 få dessa nu återstående äro, mot den otaliga 

 myckenhet af foster, som naturen inom året 

 hade låtit framfödas. « — - Men om a ena sidau 

 mångfalden af faror och förstörelse synes sä 

 stor, att vid deras betraktande nästan en fruk- 

 tan kunde uppstå för hela Arters totala utödau- 

 de, så har naturen äfven å andra sidan vidta- 

 git motsvarande försigtighetsmått , medelst en 

 hos de mest förföljda nedlagd alstringsförmå- 

 ga, som hos åtskilliga djur visar en så förvå- 

 nande ymnighet af frön till nya varelser hos en 

 enda individ, att vi knappt förmå beräkna de- 

 ras antal. ■ — Så har man t. ex. funnit att en 

 enda Lake inom sig burit ämne till 128,000 

 individer af sitt slägte; alt en enda Sterlett 

 möjligtvis skulle kunna ersätta förlusten af 3oo,ooo 

 och en enda Ruda till och med 900,000 af de 

 samslägtingar, som blifvit Rofdjurens byte. 



Man torde lätt finna, att en så stark al- 

 stringsförmåga, sig sjclf Icmnad och ostörd fort- 

 satt genom fleifaldiga geneiationcr , redan län- 

 gesedan skulle hafva uppfyllt hela iiafvet med 

 varelser, och att dessa slutligen nödgades om- 

 komma af trängsel och brist på föda, ■ — om 

 ej naturen genom Rol-liskarnas mellankomst ge- 

 nast modererade den årliga tillökningen. 



Om man än icke finner en så stor pro- 

 pagationsförmåga hos en individ af insektern:». 



