gen mellan de i strid varande delarna sästarlc. 

 Och vigten af hvarje särskild del så betydande, 

 att m;in t. ex. ej behöfver mer, än for ett ögon- 

 blick tänka sig den oansenliga flocken af ivof- 

 insekter såsom icke existerande, eller alldeles 

 overksam, och man skall finna att endast med 

 denna lilla lucka i det helas närvarande sam- 

 band , skulle hela den torra jordytans organisa- 

 tion brådstörta den rysligaste undergäng till 

 mötes. 



För att förekomma en sådan förstörelse ge- 

 nom insekter, framter naturens inrättning, all- 

 tid lika vis som enkel, äfven begagnandet af det 

 enklaste och närmaste medlet. Insekterna sjelfva. 

 Inom deras egen Class eger äfven ett beständigt 

 krig rum, och naturen hämmar de vextätande 

 arternas för starka tillvext, ej endast genom en 

 nästan oräknelig mängd af egentligen så kallade 

 rof-insekter, utan äfven, på ett ännu så till så- 

 gandes mera intensivt sätt, genom dessa lönn- 

 mördande slägten, hvilka i andras ännu fri- 

 ska kroppar försåtligt insticka äggen för sin egen 

 afföda, och således på ett fullkorn ligen dold t, 

 men alldeles osvikligt sätt förstöra dem, medelst 

 sina efterkommande. < — Det äro dessa intrinse- 

 ka parasiter som vålla, att af 3o Kål-larver 

 knappt 5 uppnå förvandlingen till fjäril *'');det 

 äro dylika vi till största delen hafva att tacka 

 för minskningen af andra gräsraaskar, träd-bor- 

 rare, och en mängd namnlösa yrfän, mot hvil- 

 kas omåttliga förökning och deraf följande för- 

 ödelser konsten oftast förgäfves användt sina 

 medel. ■ — • Det är nämnde försåtliga lefnadssätt 



som 



*) Heamuk II. 4i9' 



