206 



inre. Det yttre lagrets ulåt vända yta, är ge-- 

 nom atmospheriska luftens åverkan, öfverdra- 

 gen med en ganska tunn hinna af jernoxid, som 

 måste Lortskrapas innan någon undersökning 

 företages; sedan denna hinna är borta, får 

 ytan ett jerngrått, metalliskt utseende, som 

 kan poleras. Pulvret af båda dessa lager lö- 

 ses lätt i saltsyra, utan märklig gas-utveck- 

 ling, hvilken upplösning måste underhjelpas med 

 värme, emedan pulvret lätt sammanbakar, förmer 

 delst den gelatinerande kiseljorden, hvaraf fin- 

 nes en liten portion i båda lagren, dock mest 

 uti det inre. 



Det synes tydligen af den nu gjorda beskrif- 

 ningen på de båda lagrens yttre förhållanden, 

 att de icke kunna vara en och samma kemiska 

 förening, att de således livardeVa särskildt böra 

 analyseras: en omständighet, som blifvit förbi- 

 sedd af Bertpuer och h vartill orsaken icke kan 

 vara någon annan an den, att de species han 

 begagnat för sin undersökning, icke varit så 

 distincta och karakteristika som detta och hvil- 

 ket äfven bestyrkes af hans yttrande: att sin- 

 terns tjocklek vanligen ej öfverstiger i å 2 mil- 

 limeter. ' — Det sätt som synes enklast och säkrast 

 att bestämma sinterns halt af oxid och oxidul 

 samt kiseljord, och hvilket sätt blifvit begag- 

 nadt, är efterföljande: den pulveriserade och 

 vägda sintern upplöses i saltsjna, utspädd med 

 dulibelt sin vigt vatten, hvarefter solutionen 

 upphettas med salpetersyra till dess all oxidul är 

 förvandlad i oxid; derefter tages kiseljorden på 

 filtrum, tvättas, torkas och väges glödgad. Den 

 kiselfria jernoxidsoiutionen ulfälles med caustik 

 ammoniak, jernoxiden tages på filtrum, tvättas, 

 torrkas, glödgas och väges med vederbör* 



