312 



verkligen erhållit en högre svafvelbindnings- 

 grad af kobolt och orsaken, h vårföre all kobol- 

 ten ej blifvit i maxiraum svafvelbunden, trodde 

 jag vara den, att apparaten vid beredningen 

 éj varit fri från atmospherisk luft. Försöket 

 omgjordes derföre flera gånger, h var vid alla 

 kända försigtighetsmått, att utdrifva atmosphe- 

 riska luften, användes; men resultatet var än- 

 då det samma. Som jag under dessa försök 

 fann, att svaflet qvarhålles vid en temperatur, 

 som betydligt öfverstiger den hvarvid det su-, 

 bliraeras, så försökte jag att genom samman- 

 smältning af svafvel och koboltoxid erhålla det- 

 ta sulphuretum, h vilket äfven lyckades. Dess 

 beredning sker bäst då nyss fälld och ännu våt 

 kolsyrad koboltoxid, inlägges i en betäckt de- 

 gel och uppglödgas hastigt. Oxiden erhålles 

 då merendels uti en ganska fin mekanisk för- 

 delning ; den blandas med sin tredubbla vigt 

 svafvel, upphettas dermed långsamt, h varefter 

 det öfverflödigt tillsatta svaflet förjagas vid en 

 hetta, som ej får gå till glödgning. Skulle 

 den ej vara fullkomligt svart, sä sammanrifves 

 den med litet mera svafvel och upphettas der- 

 med lindrigt, så länge något svafvel sublimeras. 

 Den på delta sätt beredda svafvelbundna 

 kobolten är svart, ser ej metallisk ut, upphet- 

 tad till full glödgning afger den en del af 

 sitt svafvel och den lägre svafvelbindningsgra- 

 den återstår med grå färg. Den är olöslig i 

 syror, utom i salpetersyra och kungsvatten. 

 Sällan fås den likväl, så fri från den lägre svaf- 

 velbindningsgraden , att ej syrorna något fär- 

 gas deraf; men om syran, sedan den ej löser 

 mera, afhälles och ny påslås, så angripes den 

 ej deraf det minsta. En med saltsyra kokad. 



