ai3 



i maximum syafvelbiimlen kobolt aiigripes ej 

 heller af caustik kalilut, äfven om de kokas 

 tillsamman; men om den är blandad med det 

 lägre snlplmretum, sa antager luten en brun 

 färg. Den äger den egenskapen gemensam 

 med sulphureta af platina och koppar, att i 

 torrkning surna och om en med saltsj^ra kokad, 

 i maximum svafvelbunden kobolt, efter syrans 

 aftvättning, torkas i luften och sedan öfvergju- 

 tes med saltsyra, sä färgas syran starkt blå 

 deraf. 



Vid de första försöken, att bestämma dea 

 quantitativa sammansättningen af detta sulphu- 

 retum, fick jag alltid, vid dess lösning i kungs- 

 vatten, ett hvitt ämne olöst och tillika ett Öf- 

 verskott af svafvel. Då jag närmare under- 

 sökte detta hvita ämne, fann jag att det för 

 blåsröret reducerades till ett tennkorn, b vilket 

 ehuru kobolten varit renad efter Phillips me- 

 thod, ej blifvit afskildt. Jag har till dessa för- 

 sök användt 2:ne koboltsorter, hvars localitet är 

 mig okänd; men båda hafva varit tennhaltiga. 

 Sedan tennet pä tjenligt sätt blifvit afskildt, 

 beredde jag en portion i maximum svafvelbun- 

 den kobolt, hvilken först kokades med saltsyra 

 och sedan med caustik kalilut, för att afskilja 

 allt möjligt öfverskott af svafvel, hvarefter den 

 på det nogaste aftvättades och upplöstes ännu 

 våt i kungsvatten. Lösningen fälldes i ett 

 betäckt kärl, under påstående kokning, med 

 kolsyradt kali och kokningen fortsattes en stund 

 efter fällningen, emedan kobolten dervid lull- 

 koudigt ulfälJes. Den fällda oxiden togs på 

 Ii It rum, tvättades noga och torrkades hård t. 

 Dess vigt var 0,488 gramm; deraf inlades 0,469 

 gr. i en degel af guld och glödgades starkt; 



