a39 



tlelserna osiim och iciim t. ex. sulfuretum fer- 

 rosum och sulfuretum ferricunij hvarvid än- 

 deisen icum gifves åt alla deruj hvilkas pro- 

 portionella oxider hafva denna ändelse. För 

 de electronegativa kropparnes föreningar med 

 basbildarne begagnar jag orden sulfidum» se^ 

 lenidunij telluridum, analogt med acidum ; t. 

 ex. sulfidum arsenicicum, sulfidum arsenicosum 

 sulfidum hyparsenicosum. 



Vid salternes benämning lägger jag till 

 grund den föreställning, att man begynner sal- 

 tets namn med tillkännagifvande af den basbildare 

 det innehåller, och att man således egentligen 

 borde säga t. ex. Oxyarsenias ferricus, Oxyar- 

 seniis ferrosus, för att utmärka att saltet är 

 ett syresalt; men att man, för beqvämlighe- 

 tens skuld, vid syresalternes nomonclatur, som 

 så allmänt förekommer, supprimerar tillägget 

 af basbildarens namn, hvilket deremot för de 

 Öfriga amphidsalterna alltid tillägges. Således säger 

 man Sidfiirsenias , Suljarseniis, Selenarsenias, 

 Tellurarsenias kalicus, ferrosus &c., då alltid 

 namnets början tillkännager den basbildare sal- 

 tet innehåller ocli ändelserna atomernes antal. 

 Räkneorden för sura och basiska sakers utmär- 

 kande blifva äfvcn de samma som för syresal- 

 ternes nomenclatur t. ex. Bisulfaröcnias kalicus, 

 Sulfarsenias sesquikalicus. 



Skulle det fall inträifa att en syrebasis kan 

 förenas med ett svafvelsalt, likasom med ett 

 haloidsalt, så fordrar detta utan tvifvel också 

 en benämningsgrund, men det blir tid nog att 

 utstaka den, då behofvet deraf Blir ådagalagdt. 



Man har i sednare tider ofta framställt de svå- 

 righeter som åtfölja en nomenclatur, som tillika är 



