2ZJ.0 



definition. Dessa svårigheter äro stora och vexa i 

 mon af heståndsdelarnes mängd, men de ofverr^ 

 väga likväl icke fördelen deraf att, med framlagd 

 gandet i få ord af principen, liafva tusende namii 

 gifna, som hvar ocii en förstår 3 då de första 

 ggpgen nämnas, 



Någoq skulle kanhända förebrå mig att den. 

 latinsk^ ppnienclatur jag följer icke är i con-s 

 sequens nied den af Thomson införda nietliodeii, 

 qtt nyttja räkneorden lör att ulmärka oxider* 

 nes olika syrsättningsgrader, och att, vid sal- 

 ternes benämning, lägga så väl c|et räkneord, 

 sorii utmärker basens sammansättning, som det 

 prd hvarmed saltets jiiättningsgrad betecknas till 

 syrans namn, t. ex. Subprotqsulfys, Siibbiper-^ 

 sulfas &c. &c. h vilket af franska och engel- 

 ska Chemister blifvit följdt med någon inskränk- 

 ning; men det är min öfvertygelse alt denn^ 

 jförhastade utväg att hjglpa sig andan ögonblic^ 

 kets behof, icke kan bibehålla sig i tjn consea 

 guent utyeckiing af halurgien. 



/. P^ä te sv af lade Salt er. 



Svafvelbundet väte, betraktadt såsom en 

 ^yra, måste, till följd af de nomenclaturgrun-ä 

 der jag nu uppgifvit, kallas vätes'naflai och i 

 den latinska noraencia turen Sulfidum hjdricum ^ 

 \ stället för acidum hydrosulphuricum , såsom 

 man förr kallat den. Dess föreningar med svaf-^ 

 velbaser f^ namn af 'vätesva.flad^ s,alter , Sul- 

 fohydrates. 



Det är vanligt att betrakta de syror, so?n 

 bildas af väte med svafvel, selen och tellur, så-?. 

 soni analoga med dem pf chior, iod Qch fluor 5 

 ijiien denna analogie sträcker sig nästan endast 

 \\Vi sainm^iisättuuigeii, E>e sistaämda syrorna 



