2^1 



förstöra fiaUbcison och elt salt uppkommer, då 

 dereinot Je förra {'Örvaadla den till en svafvel» 

 selen^ eller tellur-basis, utan att deraf ett salt 

 uppkommer, livarmed sedan, med några få af de 

 Starkare baserne, viitesyran förenar sig till ett 

 salt. Så t, ex, då vätesvafla förenas med kali, 

 till livad man förr kallade lijdrothyonkali, så 

 förstöres välesvaflan, hvars viite bildar vatten 

 med kalits syre och svafvelkalium (KS^) "PP- 

 J^ommer, hvarefter de nya portioner vätesvafla, 

 som tillsättas, förena sig med svafvelkalium 

 till vätesvafladt svafvelkalium. Det vätesvaflade 

 saltet sönderdelas af alla syrebaser , till och med 

 af sin egen metalls oxid. Man linner detta lätt 

 deraf att, då man, i en concentrerad upplösning 

 af vätesvafladt svafvelnatrium, upplöser caustikt 

 natron med tillhjelp af värme och låter vätskan 

 Jångsamt afsvalna, så anskjuter svafvelnatrium 

 i länga prismatiska kristaller 'Q, som fälla man- 

 ganchlorur till svafvehnaugan, utan all utveck- 

 ling af vätesvafla. 



*) Som denna svafvelbasis (NaS=) i isoleradt tiUstånd, 

 förut icke af någon varit beskrifven, skall jag liär 

 omtala några ^f dess egenskaper. Den anskjuter i 

 rätvinkliga 4 sidiga prismer, med 4 sidig tillspets^ 

 ning. Den är så tröglöst i alkohol att kristallerne 

 kunna med alkohol aftvättas och att en concentre- 

 rad upplösning deraf i vatten fälles af alkohoL Det 

 gmakar först något hepatiskt och sedan skarpt och 

 frätande, likt caustikt natron, ehuru det ej har det^ 

 tas upplösande förmåga på hudtn. Det reagerar 

 alkaliskt, fugtas på ytan i luften, utan att blifva 

 flytande och förvandlas efterhand till svafvelsyradt 

 natron. Upphettadt i retort, smälter det i sitt kri- 

 stallvatten, och i inon af dettas förflygtigande af- 

 sättes ett tungt, hvitt nulver, som icke förändras 

 förr än i sträng glödgning, hvaraf det blir gult, ge- 

 nom åverkan af klsclsyran i glaset , som bildar NaS* 

 genom upplagande af nalrou. Svtifvelkalium (K.S-) 



