clerdelns; efterhand samlar sig det grumlade och i 

 går tillhopa till en större klump af svafvelbiindet ; 

 £ol, som likväl alltid är oklar. I den förmo- ; 

 dan att möjligen det kolsvaflade saltet håller en j 

 högre svafvelbindningsgrad af kolet, har jag j 

 flera gånger afdunstat denna grumliga kolsvafla I 

 i vätskan och dervid erhållit tydliga, men icke j 

 Vägbara spär af svafvel, oundvikliga följder der- j 

 af att vätskan aldrig kan hindras fullkomligt fråu j 

 beröring med luften och att det nyttjade vatt-; 

 net alltid håller litet luft. Då man deremot' 

 fäller ett kolsvafladt salt, som är hlandadtmedi 

 supersulfuretum, är förhållandet helt annorlun-| 

 da, man får ganska mycket svafvel. 



Man borde vänta att oxider, som lätt släp- ; 

 pa sitt syre, skulle förvandla kolsvaflade salteri 

 till kolsyrade, under det att oxiden förvandlas! 

 till svafvelbasis. Men denne sistnämde har ock-j 

 så sina affiniteter och då metalloxiden för vand- j 

 Lar det kolsvaflade saltets svafvelbasis till en 

 syrebasis, bemägtigar sig den ock tillika kol-i 

 svaflan, som icke mer har omedelbar frandskapj 

 till syrebasen och som derfÖre förenar sig medi 

 -den nybildade svafvelbasen. j 



Jag försökte att i små portioner blanda kop-i 

 paroxidhydrat med kolsvafladt svafvelcalcium ,j 

 som, i fall de förvandladt sig till kolsyrad kaJkj 

 och svafvelkoppar, skulle hafva helt enkelt ut-] 

 fallit ur vätskan. Men oxiden upplöstes med; 

 en skön brun färg i vätskan och jag fortfor att| 

 tillsätta så mycket oxid, att hela svafvelsaltet) 

 skulle deraf kunna sönderdelas. Klarnade vät-.| 

 skan var svagt gul, höll fri kalkjord upplöst, i 

 förändrade icke mera tillsatt kopparhydrat, meni 

 grumlades ännu af saltsyra, som afskiljdc väte-| 

 och kol-svafla i ringa mängd. Kopparhydratet] 



