a52 



Kols^vafladt s'\)afvellithiuni är ännu lätllÖsta- 

 re i vatten än något af de föregående och ger vid 

 intorrkning en saltmassa, sorn genast åter fug- 

 tas i luften. Det löses lätt i alkohol. 

 -' Kolsvafladt sv afv el ammonium är förut ge- 

 liom. Zeises försök tillräckligt bekant '■"3. 



Kolsvafladt svafvelbarium är trög löst i vat- 

 ten. Kristalliseradt svafvelbarium förenar sig gan- 

 ska snart med kolsvaflan och ger ett citrongult 

 icke kristalliseradt salt, som inuti öfverkläder 

 glaset och lätt lossnar. Den ofvanstående lös- 

 ningen är brandgul. Äfven det gula saltet upp- 

 löses i vatten med brandgul färg. Öfverg jutes 

 det med mycket vatten på en gång, så får vatt- 

 net en svag röd färg, som sjaies härröra af den 

 i vattnet inneslutna luftens åverkan. Lösningen 

 tager sedan sin vanliga brandgula färg. Afdun- 

 ^tas lösningen i lufttomt rum, så lemnar den 

 små blekgula , genomskinande kristaller. Släp- 

 per man på torra saltet en vattendroppa så blir 

 den om några minuter rÖd, h vilket i torrkning 

 försvinner och lemnar saltet blekare gult. 



Kolsvajladt svafvelstrontium är lättlöslare 

 i vatten än det föregående, lösningen mindre 

 mörkt brandgul, och ger efter afdunstning i 

 lufttomt rum en stråligt kristallinisk , blekt ci- 

 trongul, liksom vittrad saltmassa. Fugtadt blir det 

 i ögonblicket rödbrunt, hvilket i torrkning åter 

 försvinner, men lemnar fläcken blekare guJ. 



' Kolsvajladt svafvelcalciwn ger en mycket 

 "iJjupt röd upplösning, som mörknar under det 

 den i täppta kärl förvaras. Afdunstad i lufttomt 

 rum ger den en gulbrun saltmassa med tj^dliga 

 tecken till kristaller. Fullt intorrkad i värme 



r *_) Jemf. Arsb. om Yetenskaperncs framsteg d. 3 1 Mars 

 ''^^ 1824 p. 106. '' '• 



