blir den, lila de föregående, ljust citrongul, men 

 åter drygande i Lrungult då den drar fugtighet 

 till sig. Den lemnar vid uterupplösning i vat- 

 ten ett Lasiskt, brandgult salt olöst. Detta sraa- 

 )car föga pepparartadt och mest hepatiskt. Det 

 iildas alltid då man vid saltets beredning icke 

 har kolsvafla i öfverskott. Det neutrala saltet 

 är lättlÖst i alkohol. Sönderdelas i kokning och 

 afsätter kolsjrad kalk. 



Kolsvajladt svafvelniagnesium fås häst då 

 bariumsaltet fälles med svafvelsyrad talkjord, 

 silas och lösningen afdunstas i lufttomt rum. 

 Den sätter derunder ett skinn på ytan, och af- 

 ger litet kolsvafla i gasform. Torra saltet är 

 Llekt citrongult, utan alla tecken till kristalli- 

 sation. En del deraf lÖses lätt i vatten med djupt 

 gul färg och pepparartad smak. En annan del 

 Bildar ett i kallt vatten olösligt basiskt salt, som 

 med blekgul färg löses i kokning, hvarvid det 

 likväl sönderdelas och lemnar kolsyrad talkjord 

 olöst. 



Piörande kolsvaflans förening med de svaf- 

 velbaser, som bildas af de egentliga jordarter- 

 nas radicaler, har jag ej kunnat erhålla rätt 

 bestämda resultat. ChlorberyUium fälles icke af 

 l\olsvaflade saker, lösningen får endast en dju- 

 ])are fiirg och afsätter under 2.^ timmar ingen- 

 ting. Då vi i det följande skola se, att denna 

 metalls svafvelsalter äro raerändels lösliga i vat- 

 ten, är det anledning att förmoda att vid det- 

 ta tillfälle också bildats ett lösligt kolsvafladt 

 svafvelherjUium. ÄLtiksjrad jtterjord låter äf- 

 ven blanda sig med kolsvaflade saller utan grum- 

 ling, och denna metall ger mestadels lösliga 

 svafvelsalter; men om ett par timmar uppkom- 

 mer en livit grumling lik svafvel, eller en bland- 



