200 



får man ett med svafvelsjradt och arseniksy- 

 radt salt folandadt svafvelsalt och metallisk ar- 

 senik sublimeras. 



7:0 Då arseniksvaflighet digereras med en 

 upplösning af KS*^. Alla högre svafvelbiudnings- 

 grader gitVa det äfven , och svafvei fälies då 

 tillika. 



8:0 Då ett arseniksyradt salt blandas med 

 vätesvafladt svafvelammonium , hvarvid ammo- 

 niak och vatten bildas; man afdestillerar am- 

 moniaken samt öfverskottet af vätesvafladt svaf- 

 velammonium, dä det arseniksvaflade saltet stad- 

 nar i retorten. Denna method kan likval icke 

 användas j^ andra arseniksjrade salter än de 

 livarur basen icke fälies af ammoniumsaltet. 



De arseniksvaflade salternes färsr varierar. 



o 



Med de alkalibildande metallerna äro de i vat- 

 tenfri form citrongula, med chemiskt bundet 

 vatten äro de föga färgade eller färglösa. Me- 

 tallsalternas färgor variera. Deras smak är he- 

 patisk, samt efteråt högst vämjeligt bitter. Yiå 

 sönderdelning med en sjra gifva de en egen 

 hepatisk lukt, lik lukten af operment i linolje- 

 fernissa. De flesta af dem äro olösliga i vat- 

 ten, men de som innehålla alkaiiernes och de 

 alkaliska jordar ternes radicaler, jemte ett och 

 annat metallsalt, äro lösliga deri. De hafva 

 en stor benägenhet att bilda basiska salter, i 

 hvilka basen är förökad i^ gång och således pro- 

 portionell mot basen i vanligare basiska arse- 

 liiksyrade salter. Dessa salter hafva ett stort begär 

 att kristallisera, hvilket oftast saknas hos de neu- 

 trala. De sistnämda kunna derföie icke directe 

 frambringas, emedan de vid otillräcklig mängd 

 af arseniksvafla blifva basiska och med öfver- 



