2^ 



ling härrörer af svafve]. Förr eller seclnare efter- 

 åt afsättes en motsvarande portion af den bruna 

 iinderarseniksvafliga föreningen, blandad med 

 arseniksvafla , derefter falles åter svafvel. 



En upplösning af arseniksvafladt svafvelna- 

 trium, lemnad på ett + 5o° varmt ställe i två 

 månader, både slutligen blifvit alldeles sönder- 

 delad, och sedan afsatt arseniksvafla flera gån- 

 ger blifvit afskiljd, återstod nu endast ett bvitt 

 pulver på bottnen af vätskan; detta pulver var 

 svafvel, blandadt med kiseljord ur glaset, som 

 af den lunga digestion begynt förstöras. Vät- 

 skan reagerade på lakmuspapper knappt surt, den 

 fälldes ai barytsalt, fällningen, Öfvergjuten med 

 saltsyra, blef till en stor del olöst och var svaf- 

 velsyrad baryt. Ur saltsyran fällde caustik am- 

 moniak efter en stund ömnigt arseniksyrlig ba- 

 rytjord, i stora och lätta, hvita kåfvor. — En an- 

 nan del af samma lösning lemnad på ett flått, 

 men lätt betäckt kärl vid luftens vanliga tem- 

 peratur, fällde ännu efter i månader ömnigt 

 arseniksvafla med syror. 



Arsejiiksvafladt SDcifvelkalium. a) Neutralt 

 fås bäst då det neutrala syresaltet söndeidelas 

 med svafvelbundet väte. Afdunstadt i lufttomt 

 rum, lemnar det en seg gulaktig massa, som vi- 

 sar några kristalliniska tecken, och som icke 

 fullt uttorkar. I luften behåller den sig flytan- 

 de, men efter någon tid stelnar den till en 

 kristalliserad massa, hvari man kan urskilja rhora- 

 boidaliska taflor. — Det salt, som fås då man 

 macererar vätesvafladfc svafvelkalium med öfver- 

 skjutande arseniksvafla, afdunstadt i luften, be- 

 täcker sig först med en svafvelliinna och se- 

 dan afsätter det en rÖd skorpa och intorrkar 

 slutligen till en seg syrup, som nu är befriad 



