och afsätter sedan cli citrongul massa, som icke 

 fullt åter löses i vatten, emedan den blifvit sön- 

 derdelad af liifLeii. Lösningen i vatten fäller 

 ömnigt arseniksvafla med syror och utvecklar 

 vätesvafla, då saltet är beredt af svafvelraangan». 

 Men då det är beredt af kolsyrad manganoxi- 

 dul fidles det utan denna utveckling, emedan 

 det arseniksyrade salt som tillika bildas är lika 

 lösligt, som det arseniksvaflade och sönderde- 

 las i fällningen. Om det gula pulverformiga 

 salt, som fås då svafvelmangan digereras med 

 arseniksvafla, öfvergjiites med stark causlik 

 ammoniak, så sönderdelas det, och ammonia- 

 ken utdrager arseniksvafla och lemnar ett 

 tegelrÖdt pulver till utseende alldeles likt svafvel- 

 mangan, men hvarifrän det skiljer sig derige- 

 nom att det icke sönderdelas af luften och kan 

 tvättas och torrkas, då deremot svafvelmangan 

 genast begynner blifva brun. Efter torrkning 

 har det en blek tegelröd färg. En del af det- 

 ta salt sönderdelades, efter skedd tvättning, med 

 svafvelsyra och gaf 290 d. vattenfri neutral svaf- 

 velsyrad manganoxidul och 78 d. smält arse- 

 niksvafla, hvilket alldeles instämmer med for- 

 meln 3MnS2+AsS^. Det är således till en tre^ 

 djedel arseniksnafladt svafvelmangan och hål- 

 ler svaflan förenad med dubbelt så mycket ba- 

 sis som i det första basiska saltet. Detta salt 

 fortfar att brinna, sedan det i en punkt blifvit 

 antändt, och förbrinner med liflighet om det i 

 massa upphettas. 



Araeniksvaflad svafvelzink fälles i form af 

 ett IJLisgult, voluminöst pulver, som i torrkning 

 blir vackert pomeransgLdt. Det basiska saltet 

 fälles med en betydligt mindre gulaktig färg, 

 men har efter torrkning samma färg som det 

 neutrala. 



