3oi 



clt moljbdcnsyradt salt med alkalisk basis, så 

 iippsijpes gasen, med samma tegärligliet som 

 ai alkaiit ensamt, och man får ett molybden- 

 svafladt salt, hvarur sjrorna fälla 31oljb(len- 

 svaflct, MoS^. 



Den erhållas, på detta sätt, i form af ett 

 antingen mörkt brunt eller nära svart pulver, 

 efter vätskans olika concentrering. Man måste, 

 lör dess utfallande, tillsätta ett Öfverskott af 

 syra och digerera fällningen dermed, emedan 

 det gifvas i vatten tröglösta, molybdensvaflade 

 salter med öfverskott af svaflan, hvilka först 

 afskiljas och som af syran måste sönderdelas. 

 Den kan sedan utt vättas, h varunder den föga 

 upplöses af vattnet, då den deremot alltid upp- 

 löses, sa länge den innehåller någon portion 

 svafvelbasis qvar. Torr är den ett svartbrunt 

 pulver, som på postlin utstruket ger ett mörk- 

 brunt streck. Den förhåller sig likt åtskilliga 

 af de mindre electropusitiva metallernas högre 

 sulfureta deri, att den under intorrkningcn oxi- 

 deras och surnar, väger mer än den efter be- 

 räkningen borde och gör papperet skört, ju mer 

 ju långsammare torrkningen skett. 



Den upplöses icke särdeles lätt i caustiFt 

 alkali, om icke genom kokning, hvarunder den 

 likväl partielt sönderdelas, på sätt jag nedanföre 

 skall omtala. Den sönderdelar trögt välesvaf- 

 lade salter, och först med tillhjelp af värme 

 iitdrifves vätcsvaflan. Bäst upplöses den aisvaf- 

 velbaser. 



Molybdensvaflade salter erhållas lättast, då 

 ett syresalt sönderdelas med vätesvafla, sÖnder- 

 delningen går trögt i utspädda upplösningar, 

 men hastigt i concentrerade. Lösningen blir 

 dervid röd, lik elt surt chromsyradt salt, eller 



