3o3 



dunsta, afsätter efterhand en gråbrun fällning 

 af med molybdensvafla öfvermättadt salt, livar- 

 under lÖsnjiigens vackra färg mörknar, blir 

 ogenomskinlig svartbrun, brungrön och slutli- 

 gen rent blå. Äntligen återstår olöst en bland- 

 ning af det öfvermättade saltet med svafvel och 

 i upplösningen svafvelsyradt och molybdensy- 

 radt kali samt molybdensyrad molybdenoxid. 

 Af syror sönderdelas de med utveckling af svaf- 

 velbundet väte och fällning af molybdensvafla. 

 De som hålla en inblandning af högre svafvel- 

 buuden biisis fälla en hvit eller Ijusbrun, af 

 fälldt svafvel utblandad massa, som snart mörk- 

 nar och får molybdensvaflans brunare färg. 



Af oxider, som lätt kunna reduceras, sön- 

 derdelas dessa salter på ett med de arsenik- 

 svaflade salterne likformigt sätt. 



Moljhdensvafladt svafveikaUum. Detta salt 

 fås bäst på följande sätt: kolsyradt kali blandas 

 med något mer än den mängd svafvel, som for- 

 dras att förvandla det till KS^o, och med kol- 

 pulver, till söndeidelning af det på sammn gång 

 uppkommande svafvelsyrade kalit, hvarefter den- 

 na saltmassa utblandas med ett stort Öfverskott 

 af pul veriserad natif svafvelmolybden, inlägges 

 i en hessisk degel, beta ekes med kolpulver och 

 upphettas först så lindiigt, att ett med svafvel 

 öfvermättadt svafvelkalium uppkommer, hvar- 

 lill glödhetta icke bchöIVes. Sedan intet svafvel 

 mera brinner kring fogningen af degelns be- 

 täckning, Ökes elden till glödgning, som fort- 

 sattes så länge den uppstigande luften i ugnen 

 luktar af svafvclsyi lighet. Dervid frambringas 

 af svafvelöfverskottet molybdensvafla, som ut- 

 jagöir ur föreningen 6 atomer svafvel, hvilka 

 orsaka lukten af svafvelsyr lighet från den glö« 



