3o7 



Äfven vid glasets smälllietta sönderdelas saltet 

 icke rullkomligt, ulan ger efter återupplösning 

 en djupt brandgul vätska. Jag har skäl till den för- 

 modcfu att orsaken, hvarföre det icke fullt sön- 

 dejdelas, ligger i det nybildade gra svalVelrao- 

 lybdens motverkan genom sin cheniiska massa, 

 emedan vid det ofvanföre citerade försöket, då 

 hepar sammansmältes med ett stort öfverskott 

 af natif svafvelmoljbden, sönderdelades heparii 

 fullständigt och i raoderluten efter det kristal- 

 liserade molybdensvaflade svafvelkalium fanns 

 intet annat främmande än litet kolsyradt kali. 

 Moljbdensvafladt svafvelnatrium ^ erhållet 

 genom sönderdelning med svafvelbundet väte 

 af det neutrala kristalliserade syresaltet, ger, 

 under afdunstning och först vid ganska stark 

 concentrering, små, korniga, mörkröda kristal- 

 ler, h vartill hela massan förvandlas. Det är 

 ganska svårt att erhålla i rediga kristaller, och 

 blir efter flera repeterade återupplÖsningar, genom 

 inblandning af regenereradt syresalt, Ijusrödt och 

 stråligt. En gång har jag genom afsvalning er- 

 hållit några långa fina prismer, hvilka efter ut- 

 tagning ur vätskan och torrkning på sugpapper, 

 återspeglade ett grÖnt ljus, likasom kalisaltet. 

 I allmänhet bör jag anmärka, att denna gröna 

 reflection icke erhålles på andra kristaller än 

 de, som bildas i en moderfut, men att den 

 icke inträffar, då saltmassan hel och hållen 

 går ihop till kristaller, hvilka då hlifva mer 

 eller mindre mörkröda eller till och med bru- 

 na. Detta salt är vida lättlöstare i aikohol än 

 kalisaltet, så att föga ellei' intet deraf utfälles, 

 då dess upplösning dermed blandas. — I glödg- 

 ning sönderdelas det med en ganska ringa lem- 

 liing af odccomponeiadt salt. 



