33 1 



silHcka omgifven af Ceplialopodens raembranö* 

 sa och säck formiga mantel, af hvars väggar dess 

 kalkartade ämne och dess gluten genom utsil- 

 ning afsatt sig. — Då nu djuret småningom 

 yäxer, så måste nödvändigt, inom en viss tid, 

 platsen för bakre delen af dess kropp i nämn- 

 da snäcka blifva allt för trång. Det blir der- 

 fÖre nödsakadt att^ genom contraction af dess 

 muskler, flytta sig längre ut på ett visst af- 

 stånd från snäckans botten, och således lemna 

 ett tomt rum bakom sig. Sedan det der nå-, 

 gon tid haft sitt läge på samma ställe, så må- 

 ste ju, genom utsvettning af den bakre kropps- 

 delens hinnor, en ny botten hafva bildat sig, 

 och denna måste vara genomborrad af ett hål 

 till genomgång for den tendinösa strängen ♦ 

 hvilken förlänges och behåller ständigt sitt fä- 

 ste i snäckans innersta cavitet. Om strängens 

 parietes liksom djurets membraner, afsila kalk- 

 haltigt slem, så måste deraf ett mellan septa 

 sammanhängande rör (en siphon) bildas. Snäc- 

 kan sjelf måste äfven af samma orsak, geliom 

 utsilning från manteln eller från kroppens si- 

 dodelar, växa i längd och tilltaga i vidd. 

 Sedan kroppen eli viss tid haft sitt läge mot 

 den sistnämnda bottnen, måste, genom djurets 

 ständiga tillväxt, äfven denna plats befinnas för 

 trång och således djuret vara nödsakadt att flyt- 

 ta sig längre ut. Men efter hvarje sådan flytt- 

 ning bildas en ny botten. 



Här hafva vi således en Orthoceratit-form, 

 och denna är grundformen för alla mångrum- 

 miga snäckor. Sedan vi riktigt förstå denna 

 ktnma vi lätt begripa alla de andra. — Djuret 

 till en mångruramig snäcka bor således endast 

 i det yttersta rummet; ijien hvart enda ai das* 



