352 



het med något djur, att man äfven vid nogare 

 granskning knappt kan upptäcka något spår här- 

 af, utan hellre skulle förmoda dera vara något 

 slags Galläple, eller någon tillfällig vegetabilisk 

 utvext, eller på sin höjd hålken af någon in- 

 sektlarv. Man upptäcker nemiigen hvarken an- 

 tenner, fötter, eller ens spår af de på insek- 

 ternas kroppar vanliga ringar eller leder. Öpp- 

 nar man dessa kulor så finner man, — allt efter 

 olika årstid och djurens olika utvecklingsperio- 

 der, — inuti dem antingen en vätska, uppfylld 

 med små färgade korpuskler, som äro äggen, 

 eller dessa mera tjdligt utbildade, eller en ota- 

 lig mängd af ytterst små ungar, liknande de 

 minsta måttkräk. Sjelfva kulan, eller Coccus- 

 modern, synes i denna sednare period endast 

 bestå af ett torrt, glänsande och dödt skal, till 

 formen liknande en liten omvänd sköld eller 

 skål, eller ett koppglas, med bräddarne fasta- 

 de, eller liksom fastvuxna vid sjelfva grenens 

 yta *3' ^^"^^^ "^^öss ena ända märkes likväl all- 

 tid en liten urnjupning i den något uppböjda 

 kanten, och en liten öppning, liksom en dörr, 

 hvarutur de små Goccus-uiigarne framkrypa. 

 (Tab. IV. fig. 1 1, 12). — Dessa Goccus*mödrar ega 

 hos olika arter olika form och utseende ([Tab. 

 IV. f. 2, 6, i3, 18, &c.); några likna små 

 bär_, både till skapnad och färg, och det är i 

 synnerhet sådana, som blifva samlade till färg- 

 ämne **^. 



För att förklara phenomenet af ungarnas 

 framkrypande ur dessa Coccus, är det angeläget 



*) Hos några Coceus-Iionor finnes likväl en fin sil- 

 kesbädd mellan grenen och sjelfva djuret. 



**} T. ex. Coccus Ilicis, som i södra Europa finnes 

 på Qyercus coccifera Coccus polonicusvid 



