354 



gare tillvext och utveckling. Ett större antal af 

 dem, igenkände af en mindre storlek, för- 

 vandla sig nu i ett slags verkliga puppor, ur 

 hvilka sedan de ofta mikroskopiskt små, vinga- 

 de Coccus-hannarna framkläckas. — En annan 

 del deremot, utan att undergå någon förvand- 

 ling, fäster sig nu alldeles orörlig vid grenens 

 yta, och tilltager småningom i storlek. Den 

 förut nästan platta kroppen uppsväller och ut- 

 vidgas nu uppåt och åt sidorna; antenner och 

 fötter undanskymmas alldeles; skillnaden mel- 

 lan kroppens segmenter försvinner genom den- 

 nes ytterliga utvidgning, och Coccus-honan, i 

 samma mån som hon nalkas sin fulikomlighet, 

 förlorar, märkvärdigt nog, mer och mer sitt 

 utseende af djur, sin rörelseförmåga och hela 

 sin lifaktighet, till dess hon slutligen, full af frö 

 till en ny afvel, uppnått den oft^annämnda skep- 

 naden af en blemma eller kula, och efter då fuU- 

 ändadt biläger qvarstannar som en liflös hylsa 

 Öfver sin oräkneliga afkomma. 



Sådan är i korthet historien af dessa Coc- 

 cus ; ehuru för öfrigt med åtskilliga olika för- 

 hållanden hos olika arter. Såsom ungar före- 

 komma de stundom på en och annan buske i 

 största ymnighet, så att vissa grenar finnas af 

 dem nästan alldeles öfverhöljda. 



Medelst de fina snyten hvarigenora de su- 

 ga vext-safterna, qvarlemna de i bladens och 

 stjelkarnas ytor en oräknelig myckenhet af iina 

 stygn, hvarutur sedan en sådan ymnighet af saft 

 utsipprar, att jorden under sädana vexter stun- 

 dom synes liksom vattnad, och vexten stundom 

 häraf utmattas och borttrånar. — Det är delta 

 saftflöde, som nästan alltid lockar en mängd my- 

 ror i grannskapet af Cocci, och som sålunda åter 



