4.4 



Då man betracktar Ön's växter till deras or- 

 dines naturales, sä finner man, att Malvacem 

 ega det största antalet af arter, näml. 22;der- 

 näst följa Gramihece med ar, 6'0/72/joj/iföE- rried 

 i''] y Lomentacecé med 1 5, Rubiacece och Euphor- 

 biäcece li vardera med 12, CapparldecEt Apocj~ 

 liecB och Leguminosco hvardera méd 10, Cype- 

 racecG och Verhenaceoi hvardera med 7 ; de öf- 

 figa ordines ega ett mindre antal af arter. — , 

 Slägtet Sida är härstädes det på ärter talrikaste, 

 näml. i4; derefter följa: Panicum med 10 , O^- 

 perus y Cassia och Capparis hvardera med 7, 

 de öfriga hysa ett mindre antal. En öfversigt 

 af slägtena efter deras ordines xiaturales torde 

 Jbäst upplysa detta förhållande. 



EuPHRAsÉN har uti sitt arbete ganska rigtigt 

 iakttagit skillnaden emellan vilda och odlade väx- 

 ter ; de, h vilka jag efter Forsström's samlingar 

 anfört, äro till större delen smärre och mindre 

 utmärkta växter, hvilka just derföre längst und- 

 gått upmärksamheten, och ibland dem är visser- 

 ligen ingen, som på stället kunde hafva varit 

 odlad; jag vågar derfÖre med temlig visshet 

 säga, att den Gatalog, som här framställes, blott 

 upptager sådana växter, hvilka förekomma uti 

 vildt tillstånd. 



En annan fråga är den, om alla på Ön nu 

 förekommande växter äro der ursprungligen vil- 

 da, eller om flere ibland dem äro på ett och an- 

 nat sätt småningom ankomne? härpå lärer ingen 

 vilja gifva ett bestämdt svar. Åtskilliga växter 

 äro nu för tiden gemensamma för båda Indier- 

 ne, Guineiska kusten och södra America, full- 

 komligen vilda uti dessa från hvarandra aflägsne 

 länder, men ingen förmår rigtigt afgöra, om de 

 öro ursprungliga på alla dessa ställen, eller blott 



