456 



nors utsäde, och detta endast af liafra, men som 

 efter hand skulle framställa ett förvånande bevis 

 på livad snille, kunskaper, smak och verksamhet 

 i samband förmå uträtta för det nyttiga och 

 det sköna. 



På detta ställe concentrerade han nu sin 

 verksamhet på ett sätt, som snart lät inse hvad 

 nytta Staten skulle vinna af Anker, om han vo- 

 re Embetsman. Han måste derföre då Norrska 

 armeen under Prins Carl's af Hessen befäl 1788 

 skulle uppbryta, åtaga sig att vara General-ICrigs- 

 Commissarie och medlem af det då upprättade 

 Fältcommissariatet. Denna befattning räkte ic- 

 ke länge, men Staten förbehöll sig att fortfa- 

 rande få begagna hans verksamhet, som syntes 

 tillräcklig både för det allmännas behof och hans 

 enskilta sysselsättningar. — . 



Till Bogstad hade ledt en väg , som, nekan- 

 de bruket af beqvämare åkdon, slingrade sig 

 öfver branter och kunde endast med möda pas- 

 seras. Anker hade icke länge varit ägare af 

 detta ställe förr än man, på en väl inrättad 

 chaussé af en half mils längd från allmänna 

 landsvägen, med den största beqvämlighet fär- 

 dades till Bogstad och denna anläggning hade 

 till den grad väckt styrelsens uppmärksaudiet, 

 att Anker, vid K.rigs-Commisariatets nedläggande 



utnämndes till General-väg-Intendent. Norrige 

 hade till den tiden få med beqvämlighet farba- 

 ra vägar, af hvilka de som ledde från Svine- 

 sund och Kongsvinger till Christiania voro de 

 förnämsta. Att i ett land som består af höga 

 berg med brådstupande sluttningar och djupa da- 

 lar, som sällan gå öfver i hvarandra, anlägga 

 goda och farbara vägar, som emellan särskildta 

 dalars ^ibyggare lätta comraunication och til- 

 låta 



