40 



gar, som göra början till en ofvergäng från de 

 metaller, hvars oxider mera hora till klassen af 

 syror, till dem hvars oxider åro afgjorda baser, 

 d. å. frän de mera decideradt^ eledropositiva till 

 de eledronegativa. 



Det intresserade mig att veta om tennet 

 ågde en suboxid, hvilken jag förmodade då böra 

 tråiFas i den svartgrå eller svarta, stundom regn- 

 båge-fårgade hinna, som bildas då tennet smaltes 

 vid en ganska lindrig hetta, och som slutligen 

 forbytes till en skiftande aska, eller också i don 

 svarta anlopning tennet far, då det i faktigt till- 

 stånd råkas af en annan metall, eller slutligen i 

 det gula åfverdrag som bildas dels på långe for- 

 varadtj tenn-folium, dels på vissa flackar af smalt 

 tenn, der det liknar en matt förgyllning. Jag 

 utsatte derfore tenn-foliura i en degel for en 

 småningom okad hetta, hvarvid det svartnade och 

 ofverklåddes med en i re^nbogens fårgor spelande 

 hinna. Tennet syntes i början helt och hållet 

 forvandladt till denna massa, men då jag begynte 

 röra det, fanns hinnan så tunn, att alldeles intet 

 kunde afskiljas eller sårskildt uppsamlas. Oaktadt 

 jag utsatte denna tennmassa for en längre fort- 

 farande lindrig hetta, som icke gick till glodg- 

 ning, så blef hinnan icke merkbart tjockare, och 

 då hettan kom till glodgning forglimmade massan 

 och brände sig grå. Då jag icke kunde isolera 

 den förmenta suboxiden , sökte jag förskaffa mig 

 tenn-oxidulen, hvilken Lårbockerna beskrifva så- 

 som hvit; for att, genom jemforelsen med denne, 

 af olikheterna kunna bedöma huruvida denna mör- 

 ka, brännbara oxiderade hinna var suboxid eller 

 oxidul. 



Tenn-oxidiit. Jag upplöste tenn i concen- 

 trerad saltsyra och fållde lösningen med kolsyradt 



