47 



tn ren sammandragande smak, var ej alldeles 

 klar, men hade ingen färg. Da en del af låsnin- 

 gen blandades med en ny portion concentrerad 

 saltsyra, filides det upplösta åter, men upplöstes 

 genom utspädning med mycket vatten. En annan 

 del af lösningen upphettades i ett glaskärl ofvet 

 lagen af en sprit-lampa, h varvid den genast stel- 

 nade i bottnen, och efterhand tfven ofver hela 

 vätskan, till en hyit, opak, geiatinos massa, pre- 

 cis såsom det hade varit hviten af ett åge^. Mas- 

 san var nu sur utan tecken till adstringerande 

 smak. I denna temperatur hade vattnet alltså ur 

 .syran utfällt tenn-oxiden, hvilken na icke mec 

 liunde qvarhållas af den utspädda Syran. Till 

 concentrerad saltsyra förhöll sig den falida oxiden 

 Alldeles såsom före operationen. Detta forsok be- 

 visar således att den oxid, med hvilken vi håc 

 hafva att g6ra, kan förenas med saltsyra till ett 

 neutralt sait, som i coacenirerad saltsyra år ol6s^ 

 ligt, och som af denna uttrånges ur sitt losiiing?- 

 vatten (liksom saltsyrad kcppar-oxid ^ saltsyrad 

 liaryt m. fl.), samt att detta salt löses i vatten, 

 ur hvilken låsning oxiden utfålles genom uppkok- 

 cing, under det syran qvarsrannar i vattnet ere- 

 sam, eller med en ganska ringa quantitet oxid. 

 Dessa egenskaper utmårka således denna syrsått- 

 aingsgrad på ett alldeles afgorande sått, från deja 

 som finnes i spiritus Libavii. 



Dessa båda syrsåttningsgraders yttre likhet, 

 dea lätthet hvarmed den ene vid torrkning eller 

 bränning ofvergår i den andre, utan att detta rojes 

 på fårg eller yttre forhållanden, samt deras fulU 

 komligen lika forhållande till alkalierna gjord* 

 denna undersökning i början ganska svår och för- 

 anledde många tvifvel om riktigheten af hvad jag 

 redan f\in^'n. For att satta detta åmne utom all 



