5d 



alkali, uplcse? den deri icke; men om den ofvan- 

 stående alkaliska vätskan ai-hålles och det olösta 

 skoljes med vatten, så uploses den, liksom dea 

 mellersta syrsåttningsgraden, till en oklar mjolk- 

 III; vätska, som ganska långsamt klarnar och år da 

 morkg;ul. Efter afdunstning bildar den ett volu- 

 minöst geleé, som intorkar till en bernstenslik 

 sprucken massa, hvilken åter fullkomligt, men 

 långsamt, uploses af kallt vatten. Den mjolklika 

 vätskan fålles så val af alkali som af syror. Svaf- 

 velsyra, salpetersyra, saltsyra, ättiksyra och oxal- 

 syra, tillsatta i huru stora portioner som håldst 

 gifva en beständig, voluminös och sent sjunkande 

 fällning. Ofvergjutes den utfällda oxiden med 

 con centrerad svafvelsyra, så förenas den med en 

 portion deraf, sväller ut och blir gul, men uplo- 

 ses icke. Ofvergiuten med vatten, utdrager detta 

 syran, föreningens gula fårg försvinner och en hvit 

 oxid återstår. Saltsyra blandad till oxidens emul- 

 sionslika uplosnJng i vatten i en lagom quaniitet 

 att neutralisera både alkalit och oxiden, bildar det 

 förr omtalde saltet, som fålles af mer syra, och 

 som decomponeras i kokning. I sträng glodgning 

 blir denna oxid for sig^ sjeif oförändrad; jag har 

 icke kunnat åstadkomma den minsta vigtforåndring, 

 då ]ag glödgat den håftigt i en platina degel; men 

 då den utsattes for den inre blåsrorslagen brånnes 

 den hvit på den flack , som berores af lagen. — 

 Ar detta en reduction till mellangraden? Och år 

 den snohvita email tennoxiden ger en förening 

 af blyglasmassa med tennets mellersta syrsått- 

 ningsgrad'? 



Slutlioen bor ]ao; anmärka att samma oxid , 

 som jag uptagit under namn af gul, erhålles vid 

 åtskilliga tillfållen hvit; t. ex. då man i en gla^ 

 retort disiillerar Tenn-filspån med rod quicksilf- 



