100 



Att hår anfSra de physiska ocli cbemiska la- 

 garne for naturen af sjelfva fårgorna och deras till- 

 komst, genom solstrålarnes brytning eller efter 

 Newtons emanaiions systeme, eller medelst an- 

 tagande af Eulers aetheriska materia, hvars rörel- 

 ser skulle vara uphof till fynkånslan, eller med 

 Vois^-edjr-andra statuera: att fårgorna härröra fråa 

 lysets och värmets olika förhållande i ljuset, an- 

 ser jag utom foremålet for denna afhandling, så- 

 som endast bidragande till en vidloftighet, desto 

 ofverflodigare, som flere Auctorer sårskildt sökt ut- 

 reda detra imne, utan att man ånnu torde hafva 

 träffat råtta resultatet af dessa forskningar. Hva- 

 dan jag åtven, såsom icke anhåns[ig nå^ot vist fårg- 

 -system, snsett mig håv böra bibehålla det i all- 

 männa lefvernet antagna. Af denna anledning har 

 jag ind-elt alla fårgarter under de vanliga hufvud- 

 fargorna: Hvit, Gra., Svart, Blå, Gren, Gul, 

 Kod och Brun, med tillagg af Orange och Violett; 

 ehuru egentligen såsom hufvudfårgor borde anses 

 Blått, Gult och Rcdt, emedan hvarken Hvitc så- 

 som högsta dager elier Svart, såsom högsta skugga 

 borde tillhora denna färgernas klass, håldst båda 

 dessa fargor kunna af andra fargor nuanceras ocb 

 tillblandas, ej eller Grått som upkommer af svart 

 och hvitt, eller grönt som upkommer af blått 

 och gult, Orange af gult och rodt, och Violett af 

 blått och rodt. Men som redan år sast, anser jag 

 detta fordra ett eget afhandlande och ehuru Orange 

 och Violett allmännast icke anses for hufvudfårgor 

 kan jag likväl icke mera utesluta dem ån grått, 

 grönt och brunt. 



I anseende till arterna af dessa hufvudfårgor 

 sä, når hvarje fdrgart kan genom olika intensitet 

 af färgämne hänföras till Dunkel, Hog, Ljus och 

 Blek, hvatigenom fårgen får ett foråndradt utse* 



