187 



hettadt småhe det i sitt Gristallvatfen, gaf ifraa 

 sig liquid saltsyra, och intorrkade till en mörkt 

 rubinrocl sahmassa, som något ljusnade under af- 

 Svalnlng, och som lostes i vatten med en jernoxid- 

 rod fårg. Båda dessa salter innehålla samma syr- 

 såttningsgrad, enligt det ofverensståmmande resul- 

 tatet af de båda citerade forsåken, hvilka anställ- 

 des ett på hvardera variationen. Skillnaden låg 

 således deri, att det ljusa saltet var surt och höll 

 cristallvatten, då deremot det mörka var neutralt 

 och vattenfritt. 



2. Guld-oxiduL Då neutral, vattenfri, salt- 

 syrad guld-oxid långe hålles i en viss måttlig het- 

 ta, så decomponeras den under omnig utveckling 

 af syrsatt saltsyregas. Den återstående massan 

 har en blek halmgul fårg, visar inga spår af me- 

 talliskt guld , och år fullkomligt olöslig i kallt 

 vatten; innehåller den ånnu odecomponerad salt- 

 syrad guld-oxid, så upplåses denne i vatten, och. 

 massan sönderfaller i sma ljust halmgula, nästan 

 hvita cristallkorn, som sköljda med kallt vatten, 

 icke gifva det hvarken fårg eller märkbar guld- 

 halt. Om de deremot långe macereras med vatt- 

 net, eller om de åfvergjutas med kokhett vatten, 

 så mörknar massan , saltsyrad guld-oxid upplöses i 

 vattnet , och reduceradt guld blir olöst. 



Förklaringen af detta phenomen år ganska en- 

 kel. Saltsyran, som bortgår med den quantitet 

 syre hon i basen upptog, lemnar fålj^ktligen etc 

 till ringare grad oxideradt guld med den återståen- 

 de syran, precist på samma sått, som Proust 

 får många år sedan visade, att saltsyrad koppar- 

 oxid reduceras till saltsyrad koppar -oxidul. Då 

 det i vatten olösliga oxidlil-saltet öfvergjutes och 

 1 digereras med vatten, verkar dettas kraftiga frånd- 

 skap till saltsyrad guld-oxid, hvarvid saltsyran 



