i8S 



och syret förena sig med en ringare portion pilå^ 

 och det återstående guldet afskiljts i metall-form. 

 Uetta måite vara en ganska natarlig följd, då 

 man erinrar guldets svaga fråndfkap till syret, åf- 

 vensotn att oxidulen hår likasom hos kopparea 

 och qvicksilfret måste vara en svagare basis ån 

 oxiden. 



En portion saltsyrad guld-oxidul , fullkomligt 

 fri från oxidsalt, decomponerades i kokning med 

 vatten, h varefter det metalliska guld, som dervid 

 bildades, togs på filtrum, tvättades val och torr- 

 kades strängt. Den genomgångna upplösningen 

 fälldes med svafvelsyrad jern-oxidul, fällningen 

 tvåitades val och torrkades i samma temperatur. 

 som den föregående. Det genom vattnets åtgård 

 reducerade guldet vågde dervid i två särskilda för- 

 sök precist dubbelt så mycket som det upplösta 

 guldet, hvilket jernsaltet reduceradt; såled«s hade 

 syret i guld-oxidulen varit forenadt med precist 3 

 gånger så mycket gnid, som i guld-oxiden. Guld= 

 oxidulen måste således bestå af 



Guld— 96,13. — - 100,000. 

 Syre^— 3,87. — _ 4,026. 



Detta år det första mig bekanta språng från 

 I till 3 , och synes i kraft af analogien med an- 

 dra metaller förutsatta så val en syrsåttningsgrad 

 emellan dessa oxider, som kan hånda åfven en 

 gyrsåttningsgrad under oxidulen. 



For att iåra kanna guld- oxidulens caracterer 

 i isolerade tillstånd, ofvergjot jag en nyss beredd 

 salfsyrad guld-oxidul, med en lut af caustikt kali. 

 Det halm^ula saltet blef genast skönt mörkgrönt 

 och afskiljde ett m,6rk^ront pulver, som med lätt- 

 het uppslammades i Vdtskan utan att åter afsåtta 

 sig, Oaktadt jag så godt som i ögonblicket in-, i 

 fårde blanningen i ett mörkt rum, på det att Iju- 



