1^3 



vore dubbelt emot guld.oxidens, i fall guldet der 

 år såsom oxid, och tenn-oxidens syre 3 gånger så 

 mycket som guld-oxidens. Då purpurn glödgas 

 släpper den sitt vatten, guldet reduceras och skul- 

 le, om det ofvananforda vore riktigt, afge precist 

 det qvantum syre som fordras att forbyta dea 

 hvita tenn-oxiden till gul. — Orsaken h vårföre 

 purpurn icke fålles ur en mera concentrerad solu- j 

 tion, utan endast ur den utspädda, ligger deri, 

 att i den concentrerade vätskan stråfvar saltsyran 

 att hålla sig mattad med all den basis hon formar 

 qvarhålla, och derfore fålles endast metall-blan- l 

 ningen; men då vätskan år mycket utspädd, kan 

 föreningen af båda dessa oxider fållas ur samma, 

 skål, som vatten faller antimon och vismutsalter. 



Men så nöjaktig denna förklaring i första 

 påseende tyckes vara, så år den likvål icke rigtig;" 

 ty om Spiritus Libavii blandas med saltsyrad 

 guld-oxid, och utspådes med huru mycket vatten, 

 som håldst , så erhåller man ingen purpur; åfven- 

 så, om denna blanning försattes med caustikt kali, 

 får man val en blå-brun fällning af guld oxid 

 och tenn-oxid, men den år alldeles icke purpur, 

 och decomponeras af dagsljuset till guld och tenn- 

 oxid. Upphettas vätskan hvarur denna fällning I 

 afsatt sig, så blir fällningen tegelröd och består 

 nu af en mechanisk blanning af tenn-oxid, med 

 en metallisk legering af guld med tenn, och det 

 blir nu efter torrkning glasigt i brottet. Guld- 

 purpur är således icke en förening af tenn-oxid 

 med den guld-oxid, som finnes i det saltsyrade j 

 guld- oxid-saltet. Emedlertid se vi af foregående i 

 forsok, att guldet deri mitte vara oxideradt, efter, 

 det genom glodgning antager metalliskt lynne, 

 och det miste hllla så litet syre, att alltsaraman 

 kan absorberas af tenn-oxiden. Den måste slle- 1 



