193 



des innehålla guldet i en lägre syrsåttningsgrad 

 ån i oxiden. 



Undersokom nu de omständigheter, som be- 

 stämma guldpurpurns bildande. Desse åro 1:0 

 guldets och tennets ömsesidiga fråndskap , 2:otenn- 

 oxidulens högre syrsåttning pä guld oxidens be- 

 kostnad , utan hvilken vi sett att purpur icke kan 

 genereras, och 3:0 utspädning med så mycket 

 vatten, att saltsyrans fråndskap till oxiderna deraf 

 till en god del formindskas eller upphåfves. 

 j ■ Hvad den första af dessa betråfFar, så se vi 

 hår samma fråndskap enaellan de brännbara radi- 

 calerna, som bestämma andra oxiders förening, 

 på sått Jag redan omtalat. Jag har nåmt att den 

 svarta eller svartbruna fällning som uppkommer, 

 då saltsyvad guld-oxid blandas med saltsyrad tenn- 

 oxidul, år en legering af metalliskt guld med me- 

 talliskt tenn, oth det synes vara tåmmligen sa- 

 ker; att den håller dessa metaller i samma pro- 

 poition, som då de ur en mera utspådd solutiori 

 fållas oxiderade i form af purpur. Smaltes den 

 metalliska legeringen med salpeter, så sönderdelas 

 den icke, utan man får en messingsblek regulus 

 af guld och tenn. Smälter man guldpurpur med 

 salpeter, sa får man alldeles samma blekt mes- 

 singsgula, sköra legering. Jag försökte att upp- 

 lösa detta tennhaltiga guld i kungsvatten, med så 

 litet salpetersyra som möjligt. Metallmassan upp- 

 löstes med en ringa lemning af tenn-oxid, hvar- 

 efter den silades och afdunstades till torrhet. Man 

 skulle tro att den nu borde decomponeras i Spiri- 

 tus Libavii, som forflygtigades , och i saltsyrad 

 guld-oxid, som blef qvar. Jag låt hettan fort- 

 fara tills det återstående guldsaltet skulle vara 

 , 'Mvandhdt till oxid-salt. Det återstående smut- 

 sigt blekgula guidsaltet ofvergjots med vatten, 



