195 



olika: Icke Jerfore att det gifves mer ån en pro- 

 portion for dess sammansåtrning, utan derföre att 

 tenn-saltet, hvarmed den fålles, alltid innehåller 

 obestämda proportioner af tennets mellersta och 

 hSgsta syrsåttnings-grader, hvilka då tenn-solution 

 for sig sjelf utspådes med vatten, fållas efter hand 

 i ett ganska voluminöst hvitt eller nästan half- 

 genomskinligt pulver, som vid purpurns fällning 

 inblandar sig med denne och ger den genom ut- 

 spädningen en klarare fårg. 



Af alla meningar 6fver purpurns sammansätt- 

 ning synes mig således följande vara den sanno- 

 likaste: Den saltsyrade guld-oxiden utspädd med 

 en tillräcklig portion vatten, for att minska syrans 

 förmåga att qvarhålla de svagare baser, hvaraf 

 hon år mattad, reduceras af det saltsyrade tenn- 

 cxidul-saltet till en lågre grad af syrsåttning, 

 emellan oxidulen och oxiden, hvarvid tenn-oxidul- 

 saltet förvandlas till ett surt oxid-salt, derigenom 

 att största delen af den nybildade tenn. oxiden 

 fårenas med den hypotjietiska purpurfårgade guld- 

 oxiden och släpper syran. Då denna guld-oxid 

 tillåfventyrs icke existerar for sig sjelf och icke 

 förenas med syror eller alkalier, och då derjemte 

 (•erni oxidens affiniteter åro ganska svaga, så inser 

 ■nan lått hvarfore så val guldpurpurn, som andra 

 i^oreningar af denna purpurfårgade oxid, med så- 

 dan kraft emotstå andra kroppars decomponerande 

 Iverkan. Om denna, gissning år riktig, hvarpä 

 ikvål tillråckliga bevis ånnu saknas, så innehåller 

 ^uld-oxiden i purpurn icke tillräcklig qvaniitet 

 yre att bringa tenn-oxiden till maximum af syr- 

 Ittning, utan guld-oxidens syre utgör då ^ af vatt- 

 lets oq\x i af tenn-oxidens. 



