201 



f6ra vi oxidens sammansättning med oxidulens, 

 så finna vi att metallen i den förra upptager pre- 

 cist dubbelt så mycket syre, som i den sednare; 

 ty 8» 287 + 2n i6, 574; nu år skillnaden frårt, 

 16,38 till 16,57 fo^ iiten for att vara annat åa 

 ett obs-ervations-fel, som dessutom också lått kati 

 uppkomma af en for låg halt af syre hos qvic.k- 

 sflfver-oxiden. 



JVlan har anfört att platina oxiden skulle fås, 

 då ett platina-salt fälldes med caustikt natron el- 

 ler med caustik kalkjord Jag har försökt att fålla 

 'neutrala plaiina-oxid-salrer med baryt-, strontian- 

 och kalkvatten, samt genom digestion med caustik 

 talkjord. De hafva gifvit en ganska ringa ljus- 

 gul fällning, som af ofverskjutande tillsatt fåll- 

 ningsmedel icke mera oktes , och som i alla dessa 

 fall var ett basiskt dubbelsalt, hvilket i sträng 

 glodgning gaf vatten och syrsatt saltsyre gas och 

 lemnade jordsaltet blandadt med reducerad platina. 

 Jag försökte sedan att koka en upplösning af pla- 

 tina^salt med dessa kolsyrade jordarter. Kolsyra 

 utvecklades långsamt, och en pomeransgul massa 

 blef olåst, som sammanskrumpnade i torrkning $ 

 och liknade då hydratet af jern-oxid. Den syntes 

 vara platina-oxid, ty den svartnade i bränning 

 och gaf vatten, och reducerades sedan med ut- 

 veckling af syrgas, utan spår af syrsatt saltsyra; 

 men den lemnade alltid en blanning af metall och 

 af jord, som af det ofverskjutande platina-saltet 

 icke blifvit upplöst. 



Jag decomponerade nu saltsyrad platina. oxid 

 I med svafvelsyra, och fållde det svafvelsyrade sal- 

 tet med caustik ammoniak. Jag 'erhöll en rost- 

 färgad fällning, som utan fråsning låstes af salt- 

 }f syra, hvilken låsning sedan icke grumlades af ba« 

 ^irl lytsalt. Da denna massa eficj: tyåttuing och 



