209 



BtySiiboxid. 



Det år en allmänt erkänd erfarenhet, att bly, 

 som någon lid utsattes for luftens åverkan, efter- 

 hand förlorar sin metallglans och får en mörkare 

 grå, alldeles icke glänsande yta. Denna förän- 

 dring sker ånnu snarare dä blyet hålles vid en 

 högre temperatur, som likväl icke får gå till 

 smältning. Ju närmare blyet kommer denna punkt, 

 JU mera mörknar dess yta och det ofverklåder sig 

 slutligen med en svart eller mycket mörkgrå skor- 

 pa. Upphettas blyet så starkt att det smälter, så 

 spricker skorpan och efter några ögonblick finner 

 man den öfvergången i gul bly-oxid. — Jag öf- 

 verdrog ena hälften af en blank blybit med ett 

 tunnt lag af mastix-fernissa och lemnade den an- 

 dra bar, hvarefter blyet sedan lemnades i några 

 månader på en kakelugn der temperaturen varie- 

 rade emellan -j-32 och -j- 55°. Den bara delen 



v feck snart anlupna flackar och blef slutligen mörk- 

 grå, under det den andra behöll sin metallglans; 

 men sedan suboxidhinnan var en gång bildad, 

 tilltog den icke mera i tjocklek och försoket tjente 

 mig endast att på ett klarare sått ådagalägga €ub- 



. oxidens existens. 



Jag försökte derefter att använda en blytråd 

 till positiv ledare vid electriska stapelns urladd- 

 ning genom rent vatten. Den behöll sig blank, 

 och på den negativa ledaren afsattes oupphörligt 

 €ti ?kågg af reduceradt bly, som efter några tim- 

 mar förenade ledarne. Jag borrttog det sorgfäl- 

 ligt . och sedan försöket någon tid blifvit fortsatt 

 utan märkbar bildning af suboxid , afbröt jag det, 

 Rt-duction af hly på negativa sidan synes hårleda 

 sig från bly oxidens upplösning i vattnet, hvilken 

 redan Guyton Morveau anmärkt. Våtskaa 



