211 



I forsaken med electrlska stapeln så ofta satt oss i 

 noclvånuighet aft hanclfera oxiderade zinkplaiar, att 

 jag tror mig icke behofva anföra några särskilda 

 forsok, for att bevisa den vara zinkens suboxid. 



Sedan vi af Davy's, så val som af Gay- 

 .hvssACs och Thenard's försök lårt kanna de 

 bada lågre syrsåttningsgraderna hos kalium och 

 natrium, och sedan de facta jag hår anfört till- 

 räckligt tala for existensen af med desse likartade 

 oxidationsgrader hos antimon, vismut, bly och 

 zink, sa tror jag att den klass jag i forslaget till 

 ; ch£misk nomenclatur upptagit under namn af 

 suboxida år tillräckligt rättfärdigad. Jag förmodar 

 att händelsen skall i framtiden for oss uppdaga 

 lika beskaffade syrsåttningsgrader hos de (leste an- 

 dra metaller. 



I den klass vi kalla oxider förefalla likvål 

 kroppar som hafva ganska mänga egenskaper af 

 .suboxider, och som synas sta just på gränsen 

 .emellan båda classerna. Desse åro s-ådana o.xidu- 

 •ller (^oxida metallosa} hvilkas affinitet till syrorna 

 .år svagare ån oxidens, och hvilka, genom denna 

 svagare aflinitet gemenligen alltid deccmponeras 

 i oxid och metall, då de ofvergjutas med en vat- 

 itenhahig syra. Sådane åro kopparens, qvicksilf- 

 IretS; guldets 'och platinans oxiduler, och det vore 

 ilmojligt att hos dessa metaller inga andra suboxi- 

 Ider existerade. Naturen har vid ett par af dessa 

 tillåtit sig en, åtminstone apparent, variation från 

 :'en vanliga gången, den nemligen , att då den 

 I istarkaste foreningsgraden emellan svaflet och me- 

 tallen innehåller ungefår dubbla qvantiteten svaf- 

 vel emot syre i oxidulen, så sker detta icke hos 

 ;-jvicksilfret, men val hos kopparen, oaktade bi- 

 ias oxiduler synas stå lika mycket på gränsen 

 i/nellan suboxid ocl^ oxidul. Emedleriid bar d- 



