2X4 



na tid sönderfallen till ett groft metalliskt pulver, 

 som rifvit i mortel antog umbrafårg. Ofvergjutet 

 med rent vatten, oxiderades det under en fortfa- 

 rande våtgas utveckling och lostes i syror med 

 fråsning. Denne synes åfven vara en suboxid. 

 Jag har likvål ånnu icke haft tillfålle att dermed 

 anställa nöjaktiga försök, och medger att den möj- 

 ligen kan vara en mechanisk blanning af man- 

 gan-oxid, mangan oxidiil och kolbunden mangan, 

 hviiken sednare år orsaken till våtgaö-utvecklingen 

 då den löses- i syror eller begjutes med vatten. 

 Ar den äter en suboxid, så måste den innehålla 

 hälften sä mycket syre mot lika delar metall, som 

 den gröna. 



IVlangan-superoxiden, eller den fossilt före- . 

 kommande mangan-oxid, som allmänt kallas brun- i 

 sten, och som i lindrig glodgning ger syrgas ,J| 

 Lvarefter den lemnar ett svart, något i brunt fal-B 

 lande pulver, måste vara en högre sy rsåttnings-'J 

 grad, ån den svarta jag förut omtalat; dels der- 

 fore att den i glodgning under syrgas-utveckling 

 reduceras till denna oxid, och dels derfore att ea 

 genom glodgning i retort af kolsyrad mangan- 

 oxidul vunnen mangan-oxidul, upphettad till smäl- 

 tande svafvels hetta och uthålld ur retorten, an- 

 tänder sig i luften och forglimmar enligt Scheeles 

 forsok, med liflig eld till svart oxid, som icke 

 kan vara superoxiden, emedan den bildas vid en 

 temperatur som sönderdelar denne. Jag vill icke 

 såga att chemisterne förblandadt den svarta oxi- 

 den med super-oxiden, men jag kan icke erinra 

 mig att hafva sett något beståmdt yttrande öfver 

 deras skiljaktighet. 



Då vi hafva 3:ne lånkar gifna i mangans 

 syrsåttnings-serie, så synes det som kunde vi med 

 ail säkerhet beråk;3a de sona ligga derutom, lika-, J 



som 



