220 



Uti en torr glaskolf, som vågde = 2,979 

 grammer lades ic,ooo finrifven metall och ofver- 

 flocigt svafvel. Kolfven upphettades ]ång;amt of-' 

 V£r ?piritu5.1ampa tills blanningen cetcnerar. Het- 

 tan blir dervid så häftig att massan i ögonblicket 

 antändes och glod^a^, — Kolfven glödgades nu for 

 att aflågsna allt ofverflodigt svafvel, och vågde ef- 

 ter afsvalning zz 15,2266. Men kcifvens vigt var 



2,979^ 

 12,2476 således hade 10 gram- 

 mer raetall upptagit 2,2476 svafvel. 



Att ingen vattenhalt invåedes tillika med Én- 

 rifna metallen, sågs deraf att vid första u-_phe::- 

 niiigen intet vatten satte siz uti ks!'?, k:l]:nal;en. 

 Till att förekomma vismuthens sjriåitnins; under 

 operation, var kolfhalsea utdragen, fin och lång. 

 Svaflets rena fars^, som sublimerade? i c fre andan 

 af långa kolfhaisen, ofvenyeade mig att injen 

 vismuth ofverdestiilerat. Aka c: rectiv-forscKea 

 med dylika kolfvar mis^lv : --:. emei:n rr^. :"5n 

 vid första vexelvaiskan pd^te ir.er. Dzr!:re vil- 

 de jae små retorter med smala och lå.:ia hl. ar. 

 Behandlingen under folja-^ce t:r-:k Eki' .r sij en- 

 dast deruti, att det 6fverf::ii2t tikzatia .vaf.et sam- 

 lades uti forlag-. Dess fårs var ren, citrin-gul. 

 Många forsok med dessa retorter misslvck^CT? :er- 

 fcre, att glaset ej tålde en så hiftig L. ir; g i 

 temperaturen sora blanning:cDS sjelf-antåncr.inc r :d- 

 våndigt m.edforde. 



10 grammer mstall lades uti en liten re- 

 tcrt; hvarefter svafvel ingjots. Efter glodg-, 

 ningen afskars retorten , hvars hälighet vågd^ ; 

 ==31.8-75 och sedan svafvelbundna metallen af»' 



= 19,5800 



tagits, rena glaset 



i2,:2275. Men då skilloaden emellan dessa 2:ne 



