274 



Embetet, ån att , unt^er Riksdagarne i 4rebro 

 (^igio — 1 812) hälla Conferencerne med de i 

 Stockholm qvarblefne Utrikes Ministrarne. Förut 

 (1794) hade han dessutom bllfvit af Konungen, 

 for sin långvariga tjenst, ihogkommen med min- 

 dre Nordstjerne-Korset, och sedermera ^i 8 10} med 

 Commendeur-Stjernan, och omsider (igii) med 

 K. CARL Xllhdes Orden vid de?s instiftelse. 



Friherre Rosenhane våren man af sann ^år- 

 dom. Hans lyckliga minnesformåga understödde hans 

 böjelse for historiske undersökningar, särdeles i fä- 

 derneslandets håfder. Han ågde den vidsträckta- 

 ste bok-kånnedom, och har sjelf spridt ljus genom, 

 de skrifter som skola långe bevara hans minne, 

 och hvilka sä väl den egentlige Håfdeforrskaren 

 som Publicisten skola låsa med lika tillfridsstål- 

 lelse. Först K. Vitterhets- Academien (1791) och 

 sedan K. Vetenskaps -Academien (1790) erhollo 

 hans biträde såsom af en nitisk och arbetsam Le- 

 damot, — Den forras Handlingar prydas af hans 

 Inträdes-Tal "om ' Historiens oden innom fäder- 

 neslandet", och den sednare har funnit sin egen 

 historia forträfFeligen utförd i det Talet som hoUs 

 vid PraDsidii nedläggande 1805. 



Flera år tillbaka åkomne giktplågor hade ge- 

 nom förnyade anfall ofta gjort Frih. Rosenhanes 

 hälsa vacklande, och småningom försvagat hans 

 kroppsbyggnad, hvilket förmodligen bidrog, att 

 en under ett sednare tillfrisknande tillstått feber 

 slutade hans dagar den 6 November 1812 p^å få- 

 dernesgodset Torp i Södermanland. 



Frih. Rosenhane lefde ogift; var den siste 

 af sin ätt, h vilken åfven nu pä svärdssidan med 

 honom upphörde. 



