vid, alldeles såsom med titaii och Laiital, att 

 man får en svagt sammansintrad, men icke smält 

 massa, hvars yttersta yta har en ringa qvantitet 

 återstäldt vanadin, under det att massan in- 

 uti utgöras af en oxid. — Fullständigare sker 

 reduction om man i en postlinsdegel lägger om 

 hvarandra lika stora bitar af smält vanadinsyra 

 och af kalium, men de sednare till ett större 

 antal, fäster locket på degeln och upphettar öf- 

 ver lagen af en spritlampa. Pieduction sker nä- 

 stan i ett ögonblick och med mycken häftighet. 

 Sedan degeln kallnat kastas den på en gång i 

 ett glas med vatten, hvarvid öfverskjutande ka- 

 lium oxideras och vanadium återstår i form af 

 ett svart och tungt pulver. Men detta pulver 

 ger lika litet ide' om vanadins utseende i sam- 

 manhängande form, som guld, fäldt med ett 

 jernoxidulsalt, om utseendet af smält eller smidt 

 guld. Detta pulver ser i solljuset glittrande ut, 

 tager metallstrek under stark påtryckning och 

 ser då ut som graphit. Det tändes vid börjande 

 glödgning och brinner, dock utan mycken lif- 

 lighet, med lemning af en svart osmält oxid. 

 Det är ledare för electriciteten och starkt electro- 

 negativt med zink. 



Det är bekant, att Heinric Rose upptäckte 

 att titan kan med lätthet fås reducerad, om chlor- 

 titan mättas med torr ammoniakgas och det salt 

 som. sålunda fås upphettas, hvarvid en del af 

 titan återstår reducerad, under det att en annan 

 del sublimeras. Liebig har sedan funnit, att om 

 man leder ammoniakgas jemte ångor af titanchlo- 

 rid-ammoniak genom ett glödgande glasrör, så re- 

 duceras titan fullständigt. Detta försökte jag att 

 använda på vanadin och det lyckades öfver all 

 min förmodan. Vanadinchlorid, hvars berednings 



