8 



ocli vid dess upplösning i syror märkes ingen fräs- 

 ning, utan endast då och då någon enda uppstigan- 

 de blåsa af kolsyra; ibland saknas den alldeles. 

 Om liydratet i lufttomt rum upphettas, sä ger 

 det vatten och blir svart likt den oxid, som på 

 torra vägen beredes. Lägges den då på fuktigt 

 lakmuspapper , som litet drager i rödt, så hvar- 

 ken blånar det, till bevis att intet alkali med- 

 följt i fällningen, eller rodnar starkare. Detta 

 sednare visar sig dock om några timmar men 

 beror då af en högre oxidering, hvarvid vana- 

 dinsyra bildat sig. 



Vanadinoxiden förenas så väl med sja^or som 

 med baser. Med de förra ger den vanadinoxid- 

 salter, hvilkas upplösning i vatten är blå. Ya- 

 nadinoxidhydratet upplöses lättare i syror än 

 den glödgade oxiden, som upptages långsamma- 

 re, men dock fullständigt. Med baserne ger va- 

 nadinoxiden salter, som kunna kallas vanadin- 

 syrliga. Den upplöses af de kolsyrade alkalier- 

 ne med brun färg. Denna up])lösning är en 

 blandning af ett tväfaldt kolsyradt och ett va- 

 nadinsyrligt alkali. Den upplöses äfven af tvä- 

 faldt kolsyrade alkalier, men denna upplösning 

 är blekt blå, och synes vara ett dubbelsalt af 

 neutralt kolsyradt alkali och af kolsyrad vana- 

 dinoxid. 



3. Vanadinsjra. Man erhåller denna då 

 vanadinsyrad ammoniak, hvars beredning Sef- 

 STRÖMS afliandling upptager, lindrigt upphettas i 

 en öppen degel, under tidtals omrörande, intill 

 dess att hela massan synes mörkröd. Tempera- 

 turen får derunder icke gå till glödgning. Ef- 

 ter afsvalning bildar vanadinsyran ett pulver, 

 som, efter ammoniaksaltets olika fint fördelade 

 tillstånd, är tegelrödt eller rostgidt, och som ge- 



