lO 



rodnar lackmuspapper om den fuktig pålägges. 

 Om den i pulverforra blandas med vatten, så 

 uppslammar den sig deri till en gul mjölk, som 

 likt lervatten behöfver ganska lång tid för att 

 sjunka. Den sålunda fint fördelade syran har 

 efter torkning en vacker gul färg, alldeles lik 

 den af det jernoxidliydrat som bildas på metalliskt 

 jern under vatten. Den klarnade vätskan har en 

 rent gul färg, är utan smak, rodnar lakmuspap- 

 per och lemnar efter afdunstning ej fullt j—^ af 

 sin vigt vanadinsyra. Det mesta af syran sätter 

 sig i form af bruna ringar på kärlet, i mon af 

 sänkningen på vätskans yta, men till slut återstå 

 några små gula kristaller. Desse äro likväl ic- 

 ke ren vanadinsyra, utan innehålla en förening 

 af syran med vanadinoxid , som bildat sig genom 

 den reducerande åverkan af det i luften sväf- 

 vande damm, hvars åtkomst vid en afdunstning 

 i luften ej kan hindras. Dessa kristaller gifva 

 vatten och blifva gröna i glödgning. De äro 

 mycket lättlöstare i vatten än vanadinsyran. 



Föröfrigt är hvarken den under afdunstning 

 afsatta icke kristalliserade syran, eller det gula 

 fina pulver, som efter uppslamning faller ur 

 vatten, vattenhaltig vanadinsyra, och de förlora 

 efter lindrig torkning intet i glödgning. I all- 

 mänhet är det besynnerligt att vanadinsyran på 

 våta vägen saknar all benägenhet att kristallise- 

 ra, då den på torra vägen har den så utmärkt. 



Vanadinsyran är olöslig i ren alkohol, men 

 löses till en ganska ringa qvantitet i den vatten- 

 haltiga. 



Den reduceras lätt till oxid på våta vägen, 

 i synnerhet om den är förenad med en annan 

 syra. Sjelfva salpetersyrligheten syrsätter sig på 

 dess bekostnad, så att, när man blandar röd, rö- 



