i8 



trerad lösning fälles af vattenfri alkohol. o.^j-jS 

 gr. af detta salt, torkadt i lufttomt rum öfver 

 clilorcalcium , upplöstes i kokhett vatten, försat- 

 tes med litet chlor vätesyra och fälldes med chlor- 

 barium. Fällningen var hvit, men under tvätt- 

 ning visade den sig i genomseende i vått till- 

 stånd hafva en svag, men dock tydligt märkbar 

 dragning i blått, och glödgad hade den en lika 

 tydlig dragning i gult samt vägde 0.928. Den 

 smältes derföre med surt svafvelsyradt kali som 

 blef gult deraf, och lemnade sedan, efter utdrag- 

 ning med vatten och tvättning, 0.91 3 gr. svaf- 

 velsyrad baryt, som behöll sig hvit, ehuru än- 

 nu för blåsrör ett ytterst ringa spår af vanadin 

 kunde upptäckas deri. Den med barytsalt fäll- 

 da vätskan utfälldes med litet svafvelsyra, sila- 

 des, afdunstades och den återstående massan glöd- 

 gades till dess all svafvelsyra förflugit, h var ef- 

 ter återstod o.34i gr. smält vanadinsyra, som, 

 sammanlagd med hvad det sura svafvelsyrade 

 kalit utdragit ur bary tfällningen , gör o.35i gr. 

 vanadinsyra, innehållande 0.0912 syre. Men i 

 den svafvelsyrade bary ten fanns o.3i4 gr. svaf- 

 velsyra, hvilken, i den basis hvaraf hon mättas 

 förutsätter o. 0626-7 syre, hvilket åter är, med en 

 oanmärkningsvärd afvikelse, till det i vanadin- 

 syran innehållna syre =2:3. Vi finna derjemte , 

 att saltet innehållit o.3i4o svafvelsyra, o. 8206 

 vanadinoxid och o.i4o4 kristall vatten, hvars sy- 

 re är 0.1245, således 2 gånger vanadinoxidens. 

 Det är deraf klart att oxiden är =V och att det 



analyserade saltet är VS^+4H. 



För att ytterligare bekräfta detta förhållan- 

 de, fälldes oxiden ur svafvelsyrad vanadinoxid 

 med kolsyradt natron, torkades och glödgades 

 från vatten i lufttomt rum, samt reducerades 



