19 



med vätgas, o.-yöa gr. på detta sätt erhållen 

 oxid förlorade o.cyi i reduction och lemiiade 

 0.69 1 gr. suboxid. Men 69 1 : 7 1 = 1 00 : 1 0.28, d. 

 ä. vanadinoxiden hade der vid afgifvit lika myc- 

 ket syre som suboxiden innehåller. 



Efter dessa försök består således vanadin- 

 oxiden af 



Vanadin — 8i.o56 — 100.00 

 Syre — 18.944 — aS.Sy. 



IT^. J^anaclins föreningar med svaf^vel och 

 phosphor. 



Vanadins frändskap till svafvel är, åtmin- 

 stone vid mindre höga temperaturer, icke verk- 

 sam. Den kan glödgas i en atmosfer afsvafvel- 

 gas utan att deraf synbarligen förändras. Emel- 

 l(;rtid kan den på flera andra sätt förenas med 

 svafvel. Den har tvenne svafvelbindningsgrader, 

 som båda äro svaflor, och kunna kallas vanadin- 

 svaflighet och vanadinsvafla. 



/. Vanaclins^vajli^het. Denna kan fås bå- 

 de på torra och j)å våta vägen. Om vanadin- 

 suboxid upphettas i svafvelbunden vätgas till 

 full glödgning, så sönderdelas gasen deraf, vat- 

 ten och vätgas utvecklas och massan vinner slut- 

 ligen så mycket i vigt som svarar emot 2 at. 

 svafvel på en atom metall. Använder man va- 

 nadinoxid till försöket, så är gasens första ver- 

 kan att reducera den till suboxid, hvarunder 

 vatten och svafvel derifrån afdestillera. Den på 

 torra vägen frambragta vanadinsvafligheten är 

 svart, låter sanmiantrycka sig och tar dervid någon 

 glans, som dock icke kan kallas metallglans. Ro- 

 stad på ett platinalöf tändes den och brinner 

 med en blå svafvellåge, och då denne slutar är 

 platinan rundtomkring återstoden betäckt af en i 



