25 



tionsgrad vore orsaken till denna bruna förening , 

 blandade jag dess concentrerade upplösning med 

 svafvelsyra, livaraf den i ögonblicket blef blå, 

 utan gasutveckling och utan fällning. Det är 

 deraf klart, att sammansättningen af den bruna 

 och af den blå chloruren måste vara densamma, 

 och att de äro att anse såsom isomeriska modi- 

 ficationer, h varpå vanadin framställer flera exem- 

 pel, såsom vi längre fram skola se. — Om va- 

 nadinclorur blandas med ammoniak otillräckligt 

 till dess utfällande, så fås en fällning som är ett 

 basiskt dubbelsalt af chlorur, oxid och ammoniak. 



V anadinhromiir förhåller sig mycket likt 

 chloruren; men bromvätesyra upplöser den glöd- 

 gade vanadinoxiden med blå färg och icke med 

 brun. Under frivillig afdunstning blir en neu- 

 tral upplösning grön, hvilket icke så lätt hän- 

 der med chloruren. I lufttomt rum intorkar den 

 till ett blått gummi, som lindrigt upphettadt 

 blir brunviolett, men upplöses åter nästan full- 

 komligt i vatten. Om en syrupstjock lösning 

 blandas med vattenfri alkohol , så gelatinerar den 

 om en stund, emedan alkoholn utfäller bromu- 

 ren på detta sätt, men då alkoholn afdunstar 

 blir den åter flytande. Ammoniak fäller derur, 

 liksom ur chloruren, ett basiskt dubbelsalt. 



Vanadin-iodur crhålles, likasom större de- 

 len af de följande salterna, derigenom att oxi- 

 dens hydrat upplöses i syran, och är blå som 

 de föregående, men blir i luften ganska snart 

 grön. Efter frivillig afdunstning leranar den en 

 svartbrun halfflytande massa, som löses i vatten 

 och hvarur svafvelsyra utvecklar iod. Den tyc- 

 kes utgöras af vanadinsyrad vanadinoxid och en 

 vanadiniodid öfvermättad med iod. Jag har ej 

 närmare undersökt den. 



